# verses

text:
Sedan gav han sig i väg till Sauls läger. Där såg han var kung Saul låg och sov bredvid sin härförare Avner, Ners son, längst inne i lägret, medan soldaterna låg runt omkring honom.


text:
<pb/>”Vem av er vill följa med mig dit in till Sauls läger?” frågade David hettiten Achimelek och Avishaj, Serujas son, Joavs<f>[65]</f> bror. ”Jag går med dig”, sa Avishaj.


text:
Och så gick David och Avishaj till hären på natten, där de fann Saul sovande med spjutet nerstucket i marken nära huvudet. Avner och soldaterna låg runt omkring honom.


text:
<pb/>”Gud har nu utlämnat din fiende åt dig”, sa Avishaj till David. ”Låt mig få spetsa fast honom vid marken med mitt spjut! Jag lär inte behöva mer än ett försök.”


text:
David fortsatte: ”Så sant HERREN lever, HERREN kommer att slå honom: antingen dör han när hans tid är inne eller genom att han faller i strid.


text:
HERREN förbjude att jag skulle lyfta min hand mot hans smorde! Men ta Sauls spjut som står vid hans huvud och hans vattenkruka, så går vi!”


text:
Och så tog David spjutet och vattenkrukan vid Sauls huvud. Sedan lämnade de lägret utan att någon sett dem. Ingen av Sauls män vaknade, för HERREN lät dem sova tungt.


text:
<pb/>När David efter en stund klättrat upp på bergssluttningen på andra sidan lägret och var på betryggande avstånd,


text:
ropade han mot hären och Avner, Ners son: ”Avner! Svara mig!” ”Vem är det som ropar på kungen?” frågade Avner.


text:
<pb/>David svarade: ”Du är ju en man utan like i hela Israel. Varför vakar du då inte över din herre och kung, när någon kommer för att döda honom?


text:
Det är verkligen illa! Så sant HERREN lever borde ni dö för att ni inte vakat över er herre, HERRENS smorde. Säg mig nu, var är kungens spjut och var är vattenkrukan som stod vid hans huvud?”


text:
<pb/>Då kände Saul igen Davids röst och ropade: ”Är det du, min son David?” <pb/>David svarade: ”Ja, herre, det är det, min herre och kung!


text:
Lyssna nu på mig, din tjänare, du min herre och kung! Om det är HERREN som har eggat upp dig mot mig, då tar han väl emot ett offer, men om det är människor som driver dig till det, så kommer Guds förbannelse att drabba dem. De har ju drivit mig från min arvedel i HERRENS land och de har velat få mig till att tillbe andra gudar.


text:
Låt nu inte mitt blod utgjutas långt borta från HERRENS närhet. Israels kung har ju dragit ut för att jaga en loppa som man jagar rapphöns bland bergen.”


text:
<pb/>Då bekände Saul: ”Jag har syndat. Kom tillbaka hem, min son! Jag ska inte längre försöka skada dig, för du har räddat mitt liv i dag. Jag har gjort fel och handlat dåraktigt.”


text:
HERREN belönar var och en efter hans rättfärdighet och trohet. HERREN överlämnade dig åt mig i dag, men jag lyfte inte min hand mot HERRENS smorde.


text:
Ditt liv var dyrbart för mig i dag, så må mitt liv på samma sätt vara dyrbart för HERREN och må han rädda mig ur alla mina svårigheter!”


text:
<pb/>Då sa Saul till David: ”Du ska vara välsignad, min son David! Du ska i framtiden utföra hjältedåd och vinna stora segrar!” Sedan gick David sin väg och Saul återvände hem.


text:
<pb/>Men David tänkte för sig själv: ”Endera dagen får Saul tag i mig i alla fall. Det är bäst jag flyr bort till filistéerna. Då kommer Saul att ge upp och sluta jaga mig överallt i Israel och då kan jag komma utom räckhåll för honom.”


text:
Han och hans män bosatte sig med sina familjer i Gat hos Akish. David hade med sig sina båda hustrur, Achinoam från Jisreel och Navals änka Avigajil från Karmel.


text:
<pb/>En dag sa David till Akish: ”Om du ser välvilligt på mig, låt mig då få bosätta mig i någon av städerna ute på landsbygden i stället för att bo här i huvudstaden hos dig, min herre!”


text:
<pb/>David och hans män anföll och plundrade geshuréerna, girséerna och amalekiterna, folk som sedan lång tid tillbaka levde nära Shur längs vägen till Egypten.


text:
De lät inte en enda människa, vare sig man eller kvinna, komma undan med livet i behåll i de byar de plundrade och de tog med sig alla får, oxar, åsnor och kameler och alla kläder de kom över. Sedan återvände han till Akish.


text:
När Akish frågade: ”Vart gick ert plundringståg i dag?”, brukade David svara: ”Mot Judas del av Negev”, eller: ”Mot Jerachmeels”, eller: ”Mot keniternas.”<f>[66]</f>


text:
Han lämnade ju inga överlevande kvar som kunde komma till Gat och berätta vad David egentligen hade gjort. <pb/>Så gick David till väga under hela den tid han bodde bland filistéerna.


text:
Och kung Akish trodde på David och tog för givet att Israels folk vid det här laget måste hata honom bittert. Därför tänkte han: ”Nu måste David stanna här och tjäna mig för alltid!”


text:
<pb/>Vid denna tid samlade filistéerna sin armé till krig mot Israel. ”Jag hoppas du förstår att du och dina män måste hjälpa mig i striden”, sa Akish till David.


text:
David svarade Akish: ”Ja, du ska nog få se vad din tjänare duger till!” ”Bra, då får du bli min personliga livvakt för alltid”, svarade Akish.


text:
<pb/>Vid den här tiden var profeten Samuel död. Hela Israel hade sörjt honom och han låg begravd i sin hemstad Rama. Kung Saul hade också drivit bort andebesvärjare och spåmän ur landet.<f>[67]</f>


text:
och frågade HERREN om råd. HERREN vägrade dock att svara honom. Varken genom drömmar eller urim<f>[68]</f> eller profeter kunde han få något besked.


text:
Saul befallde därför sina tjänare att leta reda på en andebesvärjerska som han kunde fråga till råds. Han fick då veta att det fanns en sådan kvinna i En-Dor.


text:
När natten kom, tog han på sig vanliga enkla kläder för att inte bli igenkänd och gick till kvinnans hem tillsammans med två av sina män. <pb/>”Frammana en ande åt mig”, sa han, ”en som jag uppger vid namn!”


text:
”Du vet väl att Saul har gjort sig av med andebesvärjare och spåmän från landet”, sa kvinnan. ”Försöker du fånga mig i en fälla och få mig dödad?”


text:
”Var inte rädd”, sa kungen till henne. ”Vad ser du?” ”Jag ser ett gudaväsen<f>[69]</f> som kommer upp ur jorden”, sa hon.


text:
”Hur ser han ut?” frågade Saul. ”Det är en gammal man, klädd i en mantel”, svarade kvinnan. Då förstod Saul att det var Samuel och han bugade sig djupt inför honom.


text:
<pb/>”Varför har du stört mig genom att mana fram mig?” frågade Samuel. ”Därför att jag är i stora svårigheter”, svarade Saul. ”Filistéerna strider mot mig och Gud har lämnat mig och vill inte svara mig vare sig genom profeter eller drömmar. Därför har jag kallat på dig, för att fråga dig vad jag ska göra.”


text:
<pb/>Men Samuel svarade: ”Varför frågar du mig, när HERREN redan har lämnat dig och blivit din fiende?


text:
Han har gjort precis vad han sa att han skulle göra. Han har tagit riket ifrån dig och gett det till en annan, till David.


text:
Allt detta har kommit över dig, därför att du inte lydde HERRENS befallning och inte verkställde hans vredesdom över amalekiterna.<f>[70]</f>


text:
Nu kommer både du och hela Israel att överlämnas åt filistéerna och i morgon kommer du och dina söner att vara här med mig. HERREN kommer även att överlämna Israels armé åt filistéerna.”


text:
<pb/>Då föll Saul raklång till marken av fruktan för Samuels ord. Han var alldeles utmattad, eftersom han inte hade ätit på ett dygn.


text:
När kvinnan kom till Saul och såg att han var skräckslagen, sa hon: ”Jag, din tjänarinna, lydde dig med risk för mitt liv och gjorde som du ville.


text:
Lyssna nu till mig, din tjänarinna, och låt mig ställa fram lite mat, så att du får äta och får nya krafter och orkar återvända hem!”


text:
<pb/>Saul vägrade, han ville inte äta. Men när männen som var med honom också vädjade till honom, gav han till sist med sig. Han reste sig upp och satte sig på sängen.


text:
Kvinnan hade en gödkalv i huset och skyndade sig ut för att slakta den. Hon tog fram mjöl och gjorde en deg och bakade osyrat bröd.


text:
<pb/>Den filistéiska armén samlade nu alla sina styrkor i Afek, medan israeliterna slog läger vid Jisreels källa.


text:
De filistéiska hövdingarna ledde sina trupper i avdelningar om hundra och tusen man och längst bak marscherade David och hans män tillsammans med Akish.


text:
<pb/>Men de filistéiska hövdingarna sa: ”Vad gör de där hebréerna här?” Akish svarade: ”Det här är David som tidigare tjänade Israels kung Saul. Han har varit med mig i över ett år nu och jag har inte funnit något hos honom som jag kan anmärka på.”


text:
<pb/>Men de filistéiska ledarna blev förargade. ”Skicka tillbaka honom till den stad du gett honom!” sa de. ”Han får inte strida med oss! Han kommer att vända sig emot oss. Finns det något bättre sätt för honom att försona sig med sin herre än genom att låta våra huvuden rulla?


text:
Det var ju honom som de israelitiska kvinnorna sjöng om i sina danser: <pb/><t>’Saul har slagit sina tusen</t> <t>och David sina tiotusen!’ ”</t>


text:
<pb/>Då kallade Akish på David och sa: ”Så sant HERREN lever, du är pålitlig och jag skulle vilja ha dig med oss, för jag har inte funnit något klandervärt hos dig sedan du kom till mig. Men mina befälhavare säger nej.


text:
<pb/>”Vad har jag gjort?” frågade David. ”Har du under hela den tid jag varit hos dig funnit något att klandra mig, din tjänare, för? Varför får jag inte strida mot dina fiender, min herre och konung?”


text:
Men Akish svarade: ”I mina ögon är du som en Guds ängel, men mina befälhavare vill inte ha dig med i striden.


text:
Så stig nu upp tidigt i morgon bitti tillsammans med din herres tjänare som kommit med dig och gå tillbaka till den stad jag har gett er. Lämna oss så snart det blir ljust!”


text:
David steg upp tidigt följande morgon och vände tillbaka till filistéernas land, medan den filistéiska armén drog vidare mot Jisreel.


text:
<pb/>När David och hans män två dagar senare kom till Siklag, fann de att amalekiterna hade gjort härjningståg till Negev och Siklag. De hade anfallit och bränt ner staden till grunden


text:
och tagit kvinnorna och alla andra som fanns där tillfånga, både gammal och ung. De hade inte dödat dem utan bara tagit dem med sig.


text:
<pb/>När David och hans män kom till Siklag och såg staden nerbränd och att deras hustrur, söner och döttrar var tillfångatagna,


text:
Davids båda hustrur, den jisreeliska Achinoam och Avigajil, Navals änka från Karmel, hade också tagits till fånga.


text:
David kom i stor fara, eftersom männen i sin bittra sorg över de barn de förlorat började tala om att stena honom. <pb/>Men David hämtade styrka hos HERREN, sin Gud.


text:
frågade David HERREN: ”Ska jag förfölja det där rövarbandet? Kommer jag att hinna upp dem?” HERREN svarade: ”Ja, sätt efter dem! Du och dina män kommer att rädda dem som tillfångatagits.”


text:
David fortsatte förföljandet med fyrahundra man, medan tvåhundra stannade därför att de var för trötta för att fortsätta över bäcken.


text:
<pb/>På fältet fann de en egypter som de förde till David. De gav honom först lite bröd att äta och vatten att dricka.


text:
De gav honom också en bit av en fikonkaka och två russinkakor och efter att ha ätit dem, kvicknade han snart till. Mannen hade vid det laget inte ätit eller druckit på tre dygn.


text:
<pb/>”Vem är du och vart kommer du ifrån?” frågade David. ”Jag är egypter, slav åt en amalekit”, svarade han. ”Min herre lämnade mig här för tre dagar sedan när jag blev sjuk.


text:
Vi var på väg tillbaka från att ha plundrat i keretéernas del av Negev. Vi plundrade också i Kalevs del av Negev och brände ner Siklag.”


text:
<pb/>”Kan du visa mig vägen till de där rövarna?” frågade David. Mannen svarade: ”Om du svär vid Gud att du inte ska döda mig eller överlämna mig till min herre, så ska jag föra dig till dem!”


text:
Han visade dem sedan vägen till amalekiterna som hade spritt ut sig över ett stort område där de åt och drack, upprymda av glädje över det stora byte de hade tagit från filistéerna och från Juda land.


text:
<pb/>David anföll dem i gryningen och de kämpade mot dem till kvällen nästa dag. Ingen amalekit kom undan, utom fyrahundra som flydde därifrån på kameler.


text:
Ingenting saknades, varken liten eller stor, son eller dotter, ingenting av bytet eller annat de tagit. David förde allting tillbaka.


text:
<pb/>När David kom tillbaka till de tvåhundra som hade varit för utmattade för att gå vidare och därför blivit kvar vid bäcken i Besor, kom de tvåhundra nu fram för att möta David och hans män. David och hans män hälsade då vänligt på dem.


text:
Men några bland Davids män var elaka och illvilliga och sa: ”De gick inte med oss, så de ska inte ha något av bytet som vi räddat! Ge dem tillbaka sina hustrur och barn och låt dem sedan gå.”


text:
<pb/>Men David sa: ”Nej, mina bröder! Ni får inte göra så med det som HERREN har gett oss. Han har bevarat oss och de som överföll oss har han överlämnat åt oss.


text:
Tror ni att någon kommer att lyssna till er när ni talar på det sättet? Den som stannar kvar för att vakta utrustningen ska få lika mycket som den som är med i striden. Alla ska vara med och dela på bytet.”


text:
<pb/>När David kom fram till Siklag, översände han en del av bytet till de äldste i Juda, sina vänner och lät hälsa: ”Detta är en gåva till er, som vi har tagit från HERRENS fiender.”


text:
Saul blev hårt pressad och anfölls från alla sidor och bågskyttarna fann honom och sårade honom svårt.


text:
Saul sa då till sin väpnare: ”Dra ut ditt svärd och stöt ner mig, så inte dessa oomskurna hedningar kommer och genomborrar och kränker mig!” Men väpnaren var skräckslagen och vågade inte, så Saul tog själv sitt svärd och kastade sig mot det.


text:
När hans väpnare såg att Saul var död, kastade han sig också på sitt svärd och dog tillsammans med honom.


text:
<pb/>När israeliterna på andra sidan dalen och bortom Jordan hörde att deras armé hade flytt och att Saul och hans söner var döda, övergav de sina städer och flydde. Sedan kom filistéerna och intog dem.


text:
<pb/>Nästa dag när filistéerna gick ut för att plundra de döda, hittade de Saul och hans tre söner där de låg slagna på berget Gilboa.


text:
De högg då huvudet av Saul och tog hans tillhörigheter och skickade runt dem i landet för att alla, både i deras avgudatempel och bland folket, skulle få del av de goda nyheterna.


text:
drog alla deras vapenföra män ut hela natten till Bet-Shean. Där tog de ner Sauls och hans söners kroppar från muren och förde dem sedan till Javesh. Därefter brände de kropparna


text:
<pb/>När Saul var död och David hade återvänt hem till Siklag efter segern över amalekiterna, stannade David där i två dagar.


text:
Den tredje dagen kom en man från Sauls läger med kläderna sönderrivna och jord på huvudet.<f>[1]</f> Han föll ner inför David i vördnad.


text:
”Vad har hänt?” frågade David. ”Berätta!” <pb/>Mannen svarade: ”Hela vår armé flydde. Många stupade och Saul och hans son Jonatan är döda.”


text:
<pb/>”Jag råkade vara på berget Gilboa”, svarade mannen. ”Där såg jag Saul vila sig mot sitt spjut medan fiendens vagnar närmade sig honom.


text:
’Kom och befria mig från mina plågor’, sa han, ’för döden håller mig i sitt grepp och jag har inte långt kvar.’


text:
<pb/>Då dödade jag honom, eftersom jag visste att han inte skulle överleva. Sedan tog jag hans krona och hans armband för att överlämna dem till dig, herre.”


text:
De fastade, grät och sörjde hela dagen över Saul och hans son Jonatan och över HERRENS armé och Israels folk, eftersom så många hade dött den dagen.


text:
<pb/>Sedan frågade David den unge mannen som hade kommit med nyheterna: ”Varifrån är du?” Han svarade: ”Jag är son till en främling, en amalekit.”


text:
<pb/>Han kallade på en av sina soldater och sa: ”Hugg ner honom!” Soldaten gjorde som David befallt och amalekiten föll ner död.


text:
<pb/>”Du bär själv skulden till din egen död”, sa David till honom, ”för du vittnade själv mot dig att du dödat HERRENS smorde.”


text:
<t>Berätta det inte för någon i Gat,</t> <t>låt det inte bli känt på Ashkelons gator,</t> <t>så att inte filistéernas döttrar ska glädja sig,</t> <t>de oomskurnas döttrar dansa av fröjd. <pb/></t>


text:
<t>Ni Gilboa berg, må ni aldrig mer se dagg eller regn,</t> <t>ej heller fält för offergåvor.</t> <t>Där ligger de mäktigas sköld fläckad,</t> <t>Sauls sköld, inte längre insmord med olja. <pb/></t>


text:
<t>Jonatans båge och Sauls svärd</t> <t>återvände aldrig otillfredsställda från slagfälten</t> <t>och från den blodiga kampen med mäktiga fiender.</t>


text:
<t>Saul och Jonatan, så älskade och vördade i livet,</t> <t>var tillsammans även i döden.</t> <t>De var snabbare än örnar,</t> <t>starkare än lejon. <pb/></t>


text:
<t>Israels döttrar, gråt över Saul,</t> <t>som klädde er så vackert i purpurrött</t> <t>och prydde era kläder med smycken av guld. <pb/></t>


text:
<t>Jag sörjer dig, Jonatan, min bror!</t> <t>Du var mig så kär.</t> <t>Din kärlek var mer för mig än kvinnors kärlek. <pb/></t>


text:
<pb/>Efter en tid frågade David HERREN: ”Ska jag flytta tillbaka till Juda?” ”Ja”, svarade HERREN. ”Till vilken stad ska jag flytta?” frågade David. HERREN svarade: ”Till Hebron.”


text:
<pb/>David flyttade då dit med sina båda hustrur, Achinoam från Jisreel och Avigajil, Navals änka från Karmel.


text:
Männen i Juda kom sedan dit och smorde David till kung över hela Juda. <pb/>När David hörde att männen i Javesh i Gilead hade begravt Saul,


text:
skickade han dem detta budskap: ”HERREN ska välsigna er för den trohet ni visat mot er herre Saul genom att begrava honom.


text:
HERREN ska vara nådig och trofast mot er. Också jag ska belöna er, eftersom ni handlat som ni gjort.


text:
<pb/>Men Avner, Ners son och Sauls överbefälhavare för hären, hade fört Sauls son Ish-Boshet till Machanajim


text:
Han var fyrtio år gammal när han blev kung och han regerade i två år. Under denna tid förblev endast Judas stam trogen David


text:
Joav, Serujas son, drog ut med Davids trupper. De möttes vid Givons damm och slog sig ner på var sin sida om dammen.


text:
Då sa Avner till Joav: ”Vi låter några av våra unga soldater mötas man mot man inför oss!”<f>[2]</f> <pb/>Joav gick med på det,


text:
Var och en grep sin motståndare i huvudet och stack sitt svärd i hans sida. Samtliga dog. Denna plats i Givon har sedan dess kallats Svärdseggarnas åker.


text:
<pb/>Striden som då började blev mycket hård, men Avner och Israels män besegrades av Davids trupper.


text:
Serujas tre söner, Joav, Avishaj och Asael, var också med i striden. Asael kunde springa snabbt som en gasell på fältet,


text:
”Jaga någon annan, angrip någon av de yngre och ta hans rustning!” skrek Avner. Men Asael fortsatte att förfölja honom.


text:
<pb/>Då ropade Avner: ”Ge dig iväg härifrån! Jag skulle aldrig kunna se din bror Joav i ögonen om jag var tvungen att döda dig!”


text:
<pb/>Men Asael vägrade vända om och då genomborrade Avner honom i buken med bakänden av sitt spjut. Det gick rakt igenom hans kropp och kom ut i ryggen. Asael föll till marken och dog omedelbart. Alla stannade upp när de passerade platsen där han låg.


text:
<pb/>Men Joav och Avishaj förföljde Avner. Solen höll just på att gå ner när de kom till Ammakullen nära Giach längs vägen till Givons öken.


text:
och Avner ropade ner till Joav: ”Måste vi fortsätta att döda varandra i all evighet? Förstår du inte att det kommer att sluta med katastrof? Hur länge ska du vänta innan du befaller dina män att sluta döda sina bröder?”


text:
<pb/>Joav ropade tillbaka: ”Så sant Gud lever, om du inte hade sagt något skulle de ha fortsatt att jaga sina bröder ända till morgonen!”


text:
<pb/>Den natten återvände Avner och hans män genom Jordandalen och gick över floden. De marscherade hela förmiddagen ända till Machanajim.


text:
Joav och hans män återvände också hem och när de räknade styrkorna saknades bara nitton man, förutom Asael.


text:
<pb/>Joav och hans män tog med sig Asaels kropp till Betlehem och begravde honom i hans fars grav. Sedan gick de hela natten och nådde fram till Hebron i gryningen.


text:
<pb/>Kriget mellan Sauls ätt och Davids blev långvarigt. Davids ställning blev allt starkare, medan motståndarnas position blev allt svagare.


text:
<pb/><t>David fick ett flertal söner medan han bodde i Hebron. <pb/>Den förstfödde hette Amnon, och han föddes av Achinoam från Jisreel. <pb/></t>


text:
<t>Hans andre son hette Kilav, och han föddes av Avigajil, änkan till Naval från Karmel. <pb/>Den tredje sonen hette Absalom. Hans mor hette Maaka och hon var dotter till Talmaj, kungen av Geshur. <pb/></t>


text:
<t>Den fjärde sonen var Adonia, som föddes av Haggit. <pb/>Den femte var Shefatja, son till Avital, <pb/></t>


text:
<t>och den sjätte Jitream, son till Davids hustru Egla. <pb/>Alla dessa söner föddes åt David i Hebron.</t>


text:
Saul hade haft en bihustru vid namn Rispa, Ajas dotter, och när nu Ish-Boshet anklagade Avner för att ha legat med sin fars bihustru,


text:
blev Avner rasande för Ish-Boshets beskyllning. <pb/>”Är jag en hund från Juda? Jag har varit lojal mot din far, Sauls familj, hans bröder och vänner och inte överlämnat dig åt David och så anklagar du mig för en kvinnas skull!


text:
att låta kungamakten tas från Sauls ätt och sätta David på tronen i Israel och i Juda, från Dan till Beer Sheva!<f>[3]</f>”


text:
<pb/>Efter det sände Avner budbärare till David för att säga: ”Vems land är detta? Slut förbund med mig, så ska jag hjälpa dig att få hela Israel på din sida!”


text:
<pb/>David svarade: ”Jag ingår gärna förbund med dig, men jag vägrar förhandla, om du inte tar med dig min hustru Mikal, Sauls dotter.”


text:
David sände sedan följande besked till Ish-Boshet: ”Ge mig tillbaka min hustru Mikal, som jag köpte för hundra döda filistéers förhudar.”


text:
som gråtande följde henne ända till Bachurim. Där befallde Avner honom att återvända hem och då gjorde han det.


text:
<pb/>Avner hade talat med Israels äldste och sagt: ”Under lång tid har ni önskat att få David till kung.


text:
Nu är det dags att handla, för HERREN har sagt: ’Det är genom min tjänare David som jag ska rädda mitt folk Israel från filistéerna och alla andra fiender.’ ”


text:
<pb/>Avner talade också med benjaminiterna.<f>[4]</f> Sedan gick han till Hebron och rapporterade för David vad Israel och Benjamins stam kommit fram till.


text:
<pb/>Avner sa till David: ”Jag vill gå och sammankalla hela Israels folk till dig, min herre och kung, så att de ingår förbund med dig, så att du får regera över allt, precis som du i ditt hjärta önskar.” <pb/>David lät Avner gå därifrån i lugn och ro.


text:
<pb/>Davids män och Joav kom just då tillbaka från en plundringsfärd och hade mycket byte med sig. Avner var inte kvar hos David i Hebron, eftersom denne hade låtit honom gå i lugn och ro därifrån.


text:
Joav kom med hela sin här och fick reda på att Avner, Ners son, just hade varit hos kungen och fått gå därifrån i lugn och ro.


text:
Joav gick in till kungen och sa: ”Vad har du gjort? Här kommer Avner till dig, vad menar du med att bara låta honom gå?


text:
Du känner ju Avner, Ners son. Förstår du inte att han kom för att bedra dig och spionera på alla dina förehavanden?”


text:
<pb/>Joav lämnade David och skickade sedan budbärare för att hinna upp Avner. De hann ifatt honom vid Siras brunn och han återvände med dem. Men David visste ingenting om detta.


text:
<pb/>När Avner kom till Hebron, tog Joav honom åt sidan vid stadsporten som om han ville tala med honom i enrum. Men i stället stack han honom ett dödande hugg i magen för att hämnas sin bror Asael.


text:
<pb/>När David fick höra vad som hänt, sa han: ”HERREN vet att jag och mitt kungadöme för alltid är oskyldiga till Avners, Ners sons, död.


text:
Joav och hans släkt må bära skulden till hans död! Må det i deras släkt från och med nu alltid finnas någon med öppna sår eller spetälska, någon som går på kryckor, någon som faller i strid eller sådana som saknar mat!”


text:
<pb/>Joav och hans bror Avishaj dödade alltså Avner, eftersom han dödat deras bror Asael i slaget vid Givon.


text:
<pb/>Sedan sa David till Joav och alla dem som var med honom: ”Riv sönder era kläder! Ta på er säckkläder och gå framför Avners bår och håll dödsklagan!” Kung David följde också efter båren.


text:
<t>Dina händer var inte bundna,</t> <t>dina fötter inte i bojor.</t> <t>Du föll som man faller för onda män.”</t> <pb/>Och allt folket grät än en gång för hans skull.


text:
<pb/>Sedan kom man med mat till David och försökte få honom att äta medan det fortfarande var dag, men han svor: ”Gud må straffa mig både nu och för alltid om jag smakar vare sig bröd eller något annat förrän solen gått ner!”


text:
Folket fick snart reda på detta och uppskattade hans handlande. Ja, allt vad David gjorde uppskattades av folket.


text:
<pb/>Den dagen förstod hela folket där och i Israel att David inte på något sätt var skyldig till mordet på Avner, Ners son.


text:
<pb/>David sa till sina män: ”Förstår ni vilken mäktig ledare och stor man som har fallit i Israel i dag?


text:
Men jag är alltför svag, även om jag är smord till kung, för att göra något åt de där starka männen, Serujas söner. HERREN får straffa de onda för deras onda gärningar!”


text:
<pb/>När Sauls son Ish-Boshet hörde om Avners död i Hebron, tappade han modet och hela Israels folk blev förskräckt.


text:
Ish-Boshet hade i sin tjänst två män som var ledare för plundringsstyrkorna. Den ene hette Baana och den andre Rekav. De var söner till Rimmon som kom från Beerot i Benjamins land. Även Beerot brukar räknas till Benjamin.


text:
<pb/>Jonatan, Sauls son, hade en son som var förlamad i fötterna. Han var fem år gammal när budet om Saul och Jonatan kom från Jisreel. Barnflickan flydde då med pojken, men under den skyndsamma flykten föll han så att han skadade fötterna. Han hette Mefivoshet.<f>[5]</f>


text:
<pb/>Rekav och Baana, söner till Rimmon i Beerot, kom till Ish-Boshets hus när det var som hetast på dagen och medan Ish-Boshet sov middag.


text:
De gick in i det inre av huset, som om de kommit för att hämta vete, och stack honom i magen. Sedan smet Rekav och hans bror Baana ut.<f>[6]</f>


text:
De kom alltså in i huset när han låg på sin bädd i sovrummet. De stack ihjäl honom och högg av honom huvudet. Sedan tog de huvudet med sig och flydde hela natten genom öknen och undkom.


text:
I Hebron överlämnade de Ish-Boshets huvud till David. <pb/>”Se här!” sa de. ”Detta är Ish-Boshets huvud! Han var son till din fiende Saul som försökte döda dig. I dag har HERREN gett dig, min herre och kung, hämnd på Saul och hela hans familj.”


text:
<pb/>Men David svarade Rekav och Baana, söner till Rimmon från Beerot: ”Så sant HERREN lever, som räddat mig från all nöd,


text:
den man som talade om för mig att Saul var död och som trodde sig komma med goda nyheter, honom grep jag i Siklag och dödade. Det var den belöning han fick av mig för sina nyheter.


text:
Därför är det inte mer än rätt att jag nu, när ogudaktiga män har dödat en oskyldig man i hans eget hus och till och med i hans egen säng, kräver hämnd för hans liv. Ni ska utplånas från jorden!”


text:
<pb/>På Davids befallning kom sedan hans män och dödade Baana och Rekav. Man högg av deras händer och fötter och hängde upp kropparna bredvid dammen i Hebron.<f>[7]</f> Men Ish-Boshets huvud begravdes i Avners grav i Hebron.


text:
Redan när Saul var kung var det du som anförde Israel i strid. HERREN sa till dig: ’Du ska vara herde för mitt folk Israel, du ska vara furste över Israel!’ ”


text:
<pb/>Alla de äldste i Israel kom alltså nu till kung David i Hebron. David slöt ett förbund med dem inför HERREN där i Hebron och de smorde honom till kung över Israel.


text:
Först regerade han över Juda i Hebron i sju och ett halvt år och sedan regerade han i Jerusalem över både Israel och Juda under trettiotre år.


text:
<pb/>David ledde nu sina trupper mot Jerusalem för att strida mot jevuséerna som bodde där. ”Här kommer du inte in!” sa jevuséerna till honom. ”Till och med blinda och lama kan driva bort dig härifrån!” De menade att David inte kunde komma in där.


text:
David sa då: ”Den som vill slå jevuséerna ska genom vattentunneln nå fram till dessa blinda och lama som David hatar.<f>[8]</f>” Detta är ursprunget till talesättet: ” ’Blinda och lama’ får inte komma in i huset.”


text:
<pb/>David bosatte sig i borgen och han kallade den Davids stad. Han byggde upp staden med utgångspunkt från Millo<f>[9]</f> och sedan vidare inåt.


text:
<pb/>Kung Hiram i Tyros skickade budbärare till David med stockar av cederträ och med snickare och murare för att bygga Davids palats.


text:
<pb/>Efter det att David flyttat från Hebron till Jerusalem, tog han sig fler hustrur och bihustrur och fick många söner och döttrar.


text:
<pb/>Filistéerna fick höra att David var smord till kung över Israel och de gav sig ut efter honom.<f>[10]</f> Men David fick höra om det och gick ner till borgen.


text:
<pb/>Då frågade David HERREN: ”Ska jag dra ut mot filistéerna? Kommer du att överlämna dem åt mig?” <pb/>HERREN svarade: ”Ja, gå! Jag ska överlämna dem åt dig!”


text:
<pb/>David gick då till Baal-Perasim och slog filistéerna där. ”HERREN har brutit ner mina fiender genom min hand liksom vatten som bryter fram”, sa han. Det är därför platsen kallas Baal-Perasim<f>[11]</f>.


text:
David och hans trupper lade också beslag på många avgudar som hade lämnats kvar av filistéerna.<f>[12]</f>


text:
Gå till attack när du hör ljudet som av en här på marsch i trädtopparna! Då har HERREN gått före dig för att slå filistéernas armé.”


text:
<pb/>David gjorde som HERREN hade befallt honom och han slog ner filistéer från Givon ända till Geser.


text:
och ledde allt sitt folk till Baala<f>[13]</f> i Juda för att föra tillbaka Guds ark som fått sitt namn efter härskarornas HERRE, han som tronar mellan keruberna.


text:
De placerade Guds ark på en nygjord vagn och förde bort den från Avinadavs hus uppe på höjden. Avinadavs söner Ussa och Achjo körde vagnen


text:
David och hela Israel gladde sig av hela sin kraft<f>[14]</f> inför HERREN och spelade på alla sorters musikinstrument: lyror, harpor, tamburiner, bjällror och cymbaler.


text:
<pb/>Men när de kom till Nakons tröskplats, snavade oxarna och Ussa räckte ut handen och grep tag i arken.


text:
Då blev HERREN vred på Ussa och Gud slog ner honom för hans försyndelse och han dog där vid arken.<f>[15]</f>


text:
Men David blev upprörd över att HERREN så brutit ner Ussa och kallade platsen Peres Ussa<f>[16]</f>, och det heter den fortfarande.


text:
<pb/>David greps nu av fruktan för HERREN och frågade: ”Hur ska jag kunna föra HERRENS ark till mig?”


text:
HERRENS ark blev kvar i gatiten Oved-Edoms hus i tre månader, och HERREN välsignade Oved-Edom och hela hans familj.


text:
<pb/>Kung David fick höra hur HERREN hade välsignat Oved-Edoms familj och allt han hade på grund av Guds ark. Han begav sig då till Oved-Edoms hus för att föra upp Guds ark till Davids stad under jubel.


text:
<pb/>När HERRENS ark kom in i Davids stad, såg Mikal, Sauls dotter, ut genom fönstret hur kung David hoppade och dansade inför HERREN och hon föraktade honom.


text:
<pb/>HERRENS ark fördes in i tältet som David hade rest och ställdes på sin plats. Sedan offrade David brännoffer och gemenskapsoffer till HERREN.


text:
och han gav alla, både män och kvinnor, ett bröd, en dadelkaka och en druvkaka. Sedan gick alla hem, var och en till sitt.


text:
David återvände sedan för att välsigna sin familj. Men Mikal, Sauls dotter, kom ut och mötte honom och sa föraktfullt: ”Så värdigt Israels kung betedde sig i dag! Han blottade sig<f>[17]</f> för sina tjänares tjänsteflickor som vilket simpelt slödder som helst!”


text:
<pb/>David svarade: ”Jag dansade inför HERREN som har utvalt mig i stället för din far och hans släkt och gjort mig till furste över hans folk Israel. Jag ville visa min glädje i HERREN.


text:
Jag kan förödmjuka mig själv ännu mer. Jag kommer ändå att bli respekterad av de tjänsteflickor du talade om!”


text:
<pb/>När David hade bott en tid i sitt nya palats<f>[19]</f> och HERREN hade låtit honom få ro för alla hans fiender runt omkring,


text:
sa kungen till profeten Natan: ”Här bor jag i ett hus med väggar av cederträ, medan Guds ark får stå i ett tält!”


text:
Jag har aldrig bott i hus utan i ett tält och i en boning som har flyttats från plats till plats ända sedan jag förde Israels folk ut ur Egypten.


text:
Under hela denna tid som jag förflyttat mig med israeliterna har jag väl aldrig frågat någon av Israels stammar, de som jag utsåg till herdar för mitt folk Israel, varför de inte byggt mig ett hus av cederträ?


text:
<pb/>Säg så här till min tjänare David: ’Så säger härskarornas HERRE: Jag tog dig från betesmarken och fåren när du var en herde och har gjort dig till furste över mitt folk Israel.


text:
Jag har varit med dig vart du än gått. Jag har utrotat dina fiender framför dig. Jag ska göra dig ett stort namn, lika ryktbart som de största på hela jorden.


text:
Jag ska bereda en plats åt mitt folk Israel i ett land där de kan få ett hem utan att bli störda. Ogudaktiga folk ska inte längre kunna hota dem som de gjorde tidigare,


text:
på den tiden när jag tillsatte domare över mitt folk Israel. Själv ska du få leva i fred för alla dina fiender. <pb/>Nu kungör HERREN att han ska bygga ett hus åt dig.


text:
När dina dagar är till ända och du vilar hos dina förfäder, ska jag upphöja din avkomling<f>[20]</f> som skall utgå ur ditt liv på din tron, och jag ska befästa hans kungarike.


text:
Jag ska vara hans Far, och han ska vara min son.<f>[21]</f> Om han syndar, ska jag straffa honom med ris och slag, så som människor agar sina barn,


text:
<pb/>Då gick kung David in och satte sig inför HERREN och sa: <pb/>”Herre, HERRE, vem är jag och vad är min familj, eftersom du har fört mig ända hit?


text:
Skulle inte det du redan har gjort vara nog i dina ögon, Herre, HERRE? Nu har du också berättat om framtiden för din tjänares ätt! Brukar du Herre, HERRE, verkligen göra så mycket för människor?<f>[22]</f>


text:
För ditt eget löftes skull och enligt din vilja har du gjort allt detta stora och låtit mig, din tjänare få veta det.


text:
Herre, HERRE, du är stor, det finns ingen som du! Det finns ingen annan Gud än du! Det har vi hört med våra egna öron.


text:
Vilket folk på jorden är som ditt folk, som Israel? Det är den enda nation på jorden med en Gud som har lett och räddat den åt sig som sin egen, för att göra sitt namn<f>[23]</f> känt genom stora och mäktiga under. Sådant gjorde du när du fördrev andra folk för ditt folk som du har räddat ut ur Egypten, från folk och deras gudar.


text:
<pb/>HERRE Gud, låt nu det ord stå fast som du har talat om mig, din tjänare, och om min ätt, och gör vad du lovat.


text:
Då kommer ditt namn att bli ärat i evighet och man ska säga: ’Härskarornas HERRE är Gud över Israel’. Och din tjänare Davids hus kommer att bestå inför dig.


text:
Du, härskarornas HERRE, Israels Gud, har uppenbarat för mig, din tjänare, att du vill bygga ett hus åt mig. Därför har jag, din tjänare, frimodighet att be denna bön.


text:
Du, Herre, HERRE, är Gud! Dina ord skall visa sig sanning, och du har lovat mig, din tjänare, allt detta underbara.


text:
Välsigna därför din tjänares hus, så att det får bestå inför dig för evigt, så som du, Herre, HERRE, har lovat! Låt din välsignelse för evigt bli kvar över din tjänares hus.”


text:
Han besegrade också moabiterna. De fick lägga sig ner på marken bredvid varandra i rader. Sedan mätte han med hjälp av ett rep ut vilka som skulle skonas. Två replängder dödades, medan den tredje fick leva. David tvingade folket att underordna sig och betala skatt.


text:
<pb/>Han besegrade också kung Hadadeser, Rechovs son från Sova, när Hadadeser hade försökt återfå kontrollen över floden Eufrat.


text:
David tillfångatog 1 700 soldater i vagnar och 20 000 fotsoldater.<f>[24]</f> Han skar av hälsenorna på alla hästar utom på ett hundratal.


text:
När araméerna kom från Damaskus till kung Hadadesers hjälp, slog David ner och dödade 22 000 av dem.


text:
<pb/>Han förlade garnisoner bland araméerna i Damaskus och tvingade dem att underordna sig och betala skatt. HERREN lät David vinna seger vart han än drog ut.


text:
skickade han sin son Joram att gratulera till segern över Hadadeser som fört krig mot Tou. Joram förde med sig gåvor av silver, guld och koppar.


text:
Kung David helgade dem åt HERREN, precis som det silver och guld han tagit från de besegrade folken:


text:
från araméerna, moabiterna, ammoniterna, filistéerna och amalekiterna. Detsamma gjorde han med det byte han tagit från kung Hadadeser, Rechovs son i Sova.


text:
Han förlade trupper i hela Edom och edoméerna blev underordnade David. HERREN gav David seger var han än drog fram.


text:
Benaja, Jojadas son, var chef för keretéerna och peletéerna, och Davids söner var präster<f>[25]</f>.


text:
<pb/>David frågade om någon ur Sauls familj fortfarande fanns kvar, någon som han skulle kunna visa godhet mot för Jonatans skull.


text:
Man kallade då på en man som hette Siva, som varit tjänare åt Saul. <pb/>”Är du Siva?” frågade kungen. ”Ja, herre”, svarade han.


text:
Kungen frågade då: ”Finns det inte någon ur Sauls familj kvar som jag på något sätt skulle kunna visa Guds nåd?” ”Jo”, svarade Siva. ”En av Jonatans söner lever fortfarande, en som är förlamad i fötterna.<f>[26]</f>”


text:
Mefivoshet, Jonatans son och Sauls sonson, kom så till David. Han föll ner på sitt ansikte och bugade sig djupt inför honom. ”Mefivoshet”, sa David. <pb/>”Ja, herre”, svarade han.


text:
”Var inte rädd!” sa David. ”Jag vill visa dig nåd för din far Jonatans skull. Du ska få tillbaka allt det land som tillhörde din farfar Saul och du ska alltid äta här vid mitt bord.”


text:
<pb/>Kungen sände nu efter Sauls tjänare Siva och sa till honom: ”Jag har gett din husbondes sonson allt som tillhörde Saul och hans familj.


text:
Du och dina söner och tjänare ska bruka landet åt honom, så att han får mat till sin familj, men själv ska han alltid äta vid mitt bord.” <pb/>Siva, som hade femton söner och tjugo tjänare,


text:
svarade: ”Jag ska göra precis som du har sagt, min herre och kung!” <pb/>Från den dagen åt Mefivoshet vid Davids bord som en av hans söner.


text:
men själv bodde Mefivoshet i Jerusalem eftersom han alltid skulle äta vid kungens bord. Mefivoshet var halt på båda fötterna.


text:
<pb/>”Jag vill visa min vänskap mot Hanun, eftersom hans far visade mig vänskap”, tänkte David och sände budbärare för att beklaga hans fars död. Men när Davids sändebud kom till ammoniternas land,


text:
sa de ammonitiska furstarna till honom: ”Låt inte lura dig att David har skickat hit de där männen med tröst för din fars skull! De har kommit för att spionera på staden<f>[27]</f> och spana för att de ska kunna inta den.”


text:
<pb/>Hanun grep då Davids sändebud, lät raka av dem halva skägget och klippa av nedre hälften av deras kläder, innan han skickade iväg dem.


text:
När David hörde vad som hänt, skickade han män för att möta dem eftersom de hade blivit så kränkta och uppmanade dem att stanna kvar i Jeriko tills skägget hade vuxit ut och sedan komma tillbaka.


text:
<pb/>När ammoniterna förstod att de hade gjort sig förhatliga för David, sände de bud och lejde 20 000 arameiska män från Bet-Rechov och Sova. Kungen i Maaka ställde upp med 1 000 man och 12 000 kom från Tov.


text:
Ammoniterna ställde upp utanför stadsporten, medan araméerna från Rechov och Sova och männen från Maaka och Tov grupperade sig i det öppna landskapet.


text:
När Joav insåg att han hade fientliga styrkor både framför och bakom sig, valde han ut de bästa krigarna i Israel och ställde upp dem mot araméerna.


text:
<pb/>Joav sa: ”Om araméerna är för starka för mig, får du komma och rädda mig. Och om ammoniterna är för starka för dig, kommer jag och räddar dig.


text:
Var stark och modig och låt oss kämpa tappert för vårt folk och för vår Guds städer! Sedan gör HERREN vad han finner vara bäst.”


text:
När ammoniterna såg att araméerna flydde, flydde de för Avishaj in i staden. Joav lämnade dem då i fred och återvände till Jerusalem.


text:
Hadadeser sände då bud efter araméer från andra sidan floden Eufrat. De kom till Helam under befäl av Shovak, överbefälhavaren över Hadadesers här.


text:
<pb/>Då David fick höra detta, samlade han hela Israels armé och tågade över Jordan till Helam. Där ställde araméerna upp och gav sig i strid med David.


text:
De flydde för Israel, och David dödade 700 stridsvagnssoldater och 40 000 ryttare. Överbefälhavare Shovak slogs också ner och dog där.


text:
När Hadadesers alla lydkungar insåg att de blivit slagna av Israel, slöt de fred med Israel och blev deras undersåtar. <pb/>Araméerna ville sedan inte längre hjälpa ammoniterna.


text:
<pb/>Vid årsskiftet, den tid då kungarna brukade dra ut i fält, sände David ut Joav, sina egna män och hela Israels armé och de förgjorde ammoniterna och belägrade Rabba. David stannade i Jerusalem.


text:
<pb/>En kväll när han hade stigit upp från sin bädd, gick han ut på palatsets tak. Därifrån fick han se en vacker kvinna som badade.


text:
Han sände bud för att ta reda på vem hon var och fick veta att det var Batseba, dotter till Eliam och hustru till hettiten Uria.


text:
Då sände David bud efter henne. Hon kom och han låg med henne. Hon höll just på att rena sig från sin orenhet.<f>[28]</f> Sedan återvände hon hem.


text:
Sedan sa han till honom att gå hem och tvätta fötterna. Uria lämnade då kungens palats och David sände en gåva till honom.


text:
Men Uria gick inte hem. Han stannade över natten vid palatsets port och sov tillsammans med kungens tjänare.


text:
<pb/>När David fick reda på att Uria inte gått hem, frågade han honom: ”Varför gick du inte hem när du hade varit borta så länge?”


text:
Uria svarade: ”Arken och Israel och Juda befinner sig i tält. Min herre Joav och min herres män har sitt läger ute på de öppna fälten. Skulle då jag gå hem för att äta och dricka och ligga med min hustru? Nej, så sant du själv lever, jag skulle aldrig göra något sådant!”


text:
David sa till honom: ”Stanna här i dag! I morgon kan du återvända.” <pb/>Då stannade Uria i Jerusalem den dagen och dagen därpå.


text:
David bjöd honom till sitt bord och drack honom full. Men Uria gick inte hem den kvällen heller, utan sov än en gång bland sin herres tjänare.


text:
Han skrev: ”Ställ Uria i första ledet, där striden är hetast, och dra er sedan undan från honom, så att han blir träffad och dödad.”


text:
<pb/>Då gav Joav order till Uria att gå till en plats nära den belägrade staden, där han visste att fiendens bästa män stred.


text:
blir kungen kanske vred och frågar: ’Varför gick ni så nära staden? Visste ni inte att de skulle skjuta från muren?


text:
Vem var det som dödade Avimelek, Jerubbeshets son, vid Teves? En kvinna som kastade en kvarnsten på honom från muren så att han dog!<f>[29]</f> Varför gick ni så nära muren?’ Då ska du svara: ’Också din tjänare hettiten Uria blev dödad.’ ”


text:
<pb/>Budbäraren berättade för David: ”Männen var starkare än vi. De gjorde ett utfall mot oss på fältet, men vi jagade dem tillbaka till stadsportarna.


text:
Men bågskyttarna på muren sköt på oss, dina tjänare, och några av kungens män dödades. Också din tjänare hettiten Uria är död.”


text:
<pb/>Då svarade David budbäraren: ”Säg till Joav att han inte ska tappa modet! Svärdet dödar den ene såväl som den andre. Kämpa hårdare nästa gång och besegra staden! Säg till honom att vara vid gott mod!”


text:
Men när sorgetiden var över, skickade David efter henne och förde henne till sitt hus. Där blev hon hans hustru och födde honom en son. Men det som David hade gjort var ont i HERRENS ögon.


text:
<pb/>HERREN sände Natan till David. När han kom dit sa han: <pb/>”Två män bodde i samma stad, den ene rik och den andre fattig.


text:
Den fattige ägde inget annat än ett litet lamm som han hade köpt och fött upp. Lammet växte upp hos honom och bland barnen i familjen. Han gav det av sin egen mat och han lät det dricka ur sin egen mugg och det låg i hans famn som om det varit hans egen lilla dotter.


text:
Nu kom det en gäst till den rike mannens hem, men i stället för att slakta ett djur från sina egna hjordar till middag åt gästen, tog han den fattige mannens lamm och lagade till det.”


text:
<pb/>David blev rasande och sa till Natan: ”Så sant HERREN lever, den man som gjort något sådant förtjänar döden!


text:
Dessutom ska han ersätta lammet fyrdubbelt<f>[30]</f>, eftersom han gjorde detta och var så obarmhärtig.”


text:
<pb/>Då sa Natan till David: ”Du är den mannen! HERREN, Israels Gud, säger: ’Jag smorde dig till kung över Israel och räddade dig undan Saul.


text:
Jag gav dig din herres kungadöme och hans hustrur i dina armar<f>[31]</f> och jag gav dig hela Israel och Juda. Om det inte hade varit tillräckligt, så skulle jag ha gett dig ännu mycket mer.


text:
Varför har du då föraktat HERRENS ord och gjort något så ont? Du har mördat Uria med svärd och tagit hans hustru. Du lät ammoniterna döda honom med svärd.


text:
Från och med nu ska ett hotande svärd alltid hänga över din familj. Genom att ta Urias hustru har du visat ditt förakt för mig.’


text:
<pb/>Så säger HERREN: ’För den här sakens skull ska jag se till att din egen familj blir din olycka. Ja, jag ska överlämna dina hustrur åt en annan man, en som står dig nära och han kommer att ligga med dem mitt på ljusa dagen.


text:
<pb/>”Jag har syndat mot HERREN”, bekände David. Natan svarade: ”Ja, och HERREN förlåter dig. Du behöver inte dö.


text:
<pb/>Sedan återvände Natan hem. Och HERREN lät barnet som Urias hustru födde åt David bli svårt sjukt.


text:
David bad Gud om att han skulle skona barnet. Han åt ingenting. Han gick hem och om nätterna låg han på bara marken.


text:
De högsta tjänstemännen i palatset försökte få honom att stiga upp från marken och äta tillsammans med dem, men han vägrade.


text:
När sju dagar hade gått dog barnet. Davids tjänare var rädda för att tala om det för honom. <pb/>”Han var alldeles utom sig när pojken var sjuk”, sa de. ”Vad ska han nu ta sig till när vi berättar att han har dött?”


text:
<pb/>Men när David såg att de viskade till varandra, förstod han vad som hänt. ”Har barnet dött?” frågade han. ”Ja, han är död”, svarade de.


text:
Då reste sig David från marken, tvättade sig, smorde in sig med olja och bytte kläder. Sedan gick han in i HERRENS hus och tillbad. Efter det återvände han till palatset, bad om mat och åt när de serverade åt honom.


text:
Hans tjänare undrade varför han betedde sig så. De sa till honom: ”Medan barnet fortfarande levde, grät du och vägrade att äta, men nu när barnet har dött, går du upp och börjar äta som vanligt.”


text:
<pb/>David svarade: ”Jag fastade och grät medan barnet levde, för jag tänkte: ’Vem vet, kanske kommer HERREN att vara barmhärtig mot mig och låta pojken leva.’


text:
Men varför ska jag fasta nu när han är död? Kan jag någonsin få honom tillbaka? En dag ska jag gå till honom, men han kommer aldrig tillbaka till mig.”


text:
<pb/>David tröstade Batseba. Han gick in till henne och låg med henne. Och hon födde en son som han kallade Salomo. HERREN älskade det barnet


text:
och lät hälsa genom profeten Natan att han för HERRENS skull skulle kallas Jedidjah, HERRENS älskade.


text:
Mönstra nu resten av armén och belägra och inta staden! Annars gör jag det och då får den bära mitt namn.”


text:
David tog kronan från Milkoms<f>[33]</f> huvud. Den var gjord av guld, prydd med infattade dyrbara stenar och vägde över 30 kilo. Den sattes på Davids huvud. Han tog också en stor mängd krigsbyte från staden.


text:
Befolkningen där satte han i arbete med sågar, järnhackor och yxor eller med att tillverka tegelsten som han brukade göra med alla ammonitiska städer. Sedan återvände David och armén till Jerusalem.


text:
<pb/>Davids son Absalom hade en vacker syster som hette Tamar. En annan av Davids söner, Amnon, blev förälskad i henne.


text:
Han plågades så av sin kärlek att han blev sjuk för sin syster Tamars skull. Hon var jungfru och det verkade omöjligt för honom att närma sig henne.


text:
<pb/>En dag frågade Jonadav Amnon: ”Vad är det med dig? Varför ser du så bedrövlig ut dag efter dag, du som är kungens son?” ”Jag är förälskad i Tamar, min bror Absaloms syster”, avslöjade Amnon.


text:
<pb/>Jonadav sa: ”Lägg dig och låtsas att du är sjuk. När din far sedan kommer för att hälsa på dig, ska du be honom skicka efter Tamar, så att hon kan komma och laga mat åt dig medan du ser på, så att du sedan kan äta den ur hennes hand.”


text:
<pb/>Amnon gick då och lade sig och låtsades vara sjuk. När kungen kom för att hälsa på honom, bad Amnon att hans syster Tamar skulle få tillåtelse att komma till honom och baka två kakor medan han såg på och att han skulle få äta ur hennes hand.


text:
Hon gick då till Amnons hus där han låg till sängs. Hon tog deg och knådade den så att han kunde se. Sedan formade hon bröd åt honom och gräddade det.


text:
Men när hon lade upp brödet åt honom, vägrade han att äta. ”Alla ska gå ut härifrån”, sa han till tjänarna och de lämnade rummet.


text:
<pb/>Sedan sa han till Tamar: ”Ta med dig brödet och kom in i sovrummet så att jag kan äta ur din hand!” Då tog Tamar brödet som hon bakat och gick in i sovrummet till sin bror.


text:
<pb/>”Nej, min bror!” ropade hon. ”Kränk mig inte! Sådant får inte göras i Israel. Gör inte en sådan skamlig gärning!


text:
Och jag då? Hur skulle jag kunna bli av med denna skam? Man kommer att säga att du är en av de största dårarna i Israel. Nej, tala med kungen i stället, han går säkert med på att vi gifter oss.”


text:
<pb/>Men Amnon ville inte lyssna och eftersom han var den starkare, övermannade han henne och kränkte henne.


text:
<pb/>Efteråt greps han av starkt hat mot henne och nu hatade han henne mer än han förut älskat henne. ”Upp med dig! Ge dig iväg härifrån!” sa han till henne.


text:
<pb/>”Nej, nej!” sa hon. ”Om du kör ut mig nu, gör du något värre än det brott du just har begått mot mig!” <pb/>Men han ville inte lyssna till henne,


text:
<pb/>Tamar hade på sig en lång och rikt broderad klänning som kungens ogifta döttrar brukade ha. Tjänaren körde alltså då ut henne och reglade dörren.


text:
Hon rev sönder sin klänning, strödde aska på huvudet och hon slog händerna för huvudet och grät högljutt när hon gick sin väg.


text:
<pb/>Hennes bror Absalom kom och frågade henne: ”Har Amnon varit tillsammans med dig, syster? Tig nu om detta! Han är ju din bror, så ta det inte så hårt!” <pb/>Men Tamar levde sedan som en övergiven kvinna i sin bror Absaloms hus.


text:
<pb/>När kung David hörde vad som hänt, blev han mycket arg, men han tyckte alltför mycket om sin äldste son Amnon för att ta itu med honom på allvar.<f>[34]</f>


text:
Absalom sa inte ett ord till Amnon, vare sig ont eller gott. Han hatade honom djupt på grund av att han hade kränkt hans syster Tamar.


text:
<pb/>Två år senare när Absalom klippte sina får vid Baal Hasor nära Efraim, inbjöd han alla sina bröder att komma och fira detta tillsammans med honom.


text:
Absalom gick till kungen och sa: ”Mina fårklippare har just kommit. Kungen och hans folk är mycket välkomna till mig, din tjänare.”


text:
<pb/>Kungen svarade: ”Nej, min son, om vi kommer allesammans, så skulle det bli för mycket för dig.” Absalom bad honom igen men inget hjälpte. David sa i stället adjö till sin son och gav honom sin välsignelse.


text:
<pb/>”Om du inte kan komma själv, kanske du kan skicka min bror Amnon i stället?<f>[35]</f>” föreslog Absalom. ”Varför just Amnon?” undrade kungen.


text:
Men Absalom var ivrig och stod på sig, tills kungen slutligen gav med sig och lät alla sina söner fara dit.


text:
<pb/>Absalom sa till sina män: ”Vänta tills Amnon blir full och döda honom sedan när jag säger till! Var inte rädda! Det är ju jag som ger denna befallning. Visa att ni är modiga!”


text:
<pb/>Tjänarna dödade då Amnon precis som Absalom befallt och alla kungasönerna rusade upp och flydde därifrån på sina mulor.


text:
<pb/>Medan de var på väg tillbaka till Jerusalem, fick David höra att Absalom hade dödat alla kungasönerna; att inte en enda fanns kvar i livet.


text:
<pb/>Kungen for då upp, rev sönder sina kläder och kastade sig raklång på marken. Också hans tjänare stod omkring honom med kläderna sönderrivna.


text:
<pb/>Men Jonadav, son till Davids bror Shima, sa: ”Nej, herre, tro inte att alla kungasönerna har dödats! Det är bara Amnon! Absalom har planerat detta ända sedan Amnon kränkte Tamar.


text:
<pb/>Under tiden flydde Absalom därifrån. <pb/>Plötsligt fick en av vaktposterna se en massa folk komma västerifrån nerför bergssluttningen. Vaktposten sprang och rapporterade för kungen: ”Jag ser en stora skara människor komma nerför bergssluttningen på vägen från Horonajim.”


text:
<pb/>Innan han slutat tala, kom kungens söner in. De grät och klagade och detsamma gjorde kungen och hans tjänare.


text:
<pb/>Absalom flydde till kung Talmaj<f>[36]</f>, Ammichurs son, kungen i Geshur. Men David sörjde sin son dag och natt.


text:
Men David, som med tiden kom över sin sorg efter Amnon, längtade efter en försoning med Absalom<f>[37]</f>.


text:
Han skickade efter en klok kvinna från Tekoa och sa till henne: ”Låtsas att du sörjer. Sätt på dig sorgkläder, låt bli att smörja dig med olja och se ut som om du hade sörjt djupt under en längre tid.


text:
<pb/>När kvinnan kom inför kungen, hälsade hon på honom med vördnad genom att falla ner med ansiktet mot marken, och sa: ”Min kung, hjälp mig!”


text:
hade jag, din tjänarinna, två söner. Men en dag började de slåss ute på åkern och eftersom det inte fanns någon där som kunde skilja dem åt, blev den ene dödad.


text:
Nu har släkten rest sig mot mig, din tjänarinna, och kräver att jag ska överlämna min andre son till dem, så att de kan ta livet av honom för att han mördade sin bror.<f>[38]</f> Då blir de ju samtidigt av med arvingen. De vill släcka den sista gnistan som finns kvar i mig och min makes namn kommer att utplånas från jorden.”


text:
”Min herre och kung”, svarade kvinnan från Tekoa honom. ”Låt skulden vila på mig och min familj. Kungen och hans tron ska vara utan skuld.”


text:
<pb/>Kungen svarade: ”Om någon säger något till dig, kan du ta med honom till mig, så försäkrar jag att han aldrig kommer att klaga mer!”


text:
<pb/>Då sa kvinnan: ”Lova, o konung, inför HERREN, din Gud, att inte blodshämnaren fortsätter dödandet och dödar också min son!” ”Så sant HERREN lever”, svarade han,” inte ett hår på din sons huvud ska krökas!”


text:
<pb/>”Låt mig, din tjänarinna, då bara få säga en enda sak till min herre och kung!” sa hon. ”Gärna”, sa han. ”Tala ut!”


text:
<pb/>”Varför har du tänkt så mot Guds folk?” frågade hon. ”Du, konung, har ju dömt dig själv när du inte låter din egen utstötte son komma tillbaka.<f>[39]</f>


text:
Vi måste ju alla dö en gång. Våra liv är som vatten som hälls ut på marken  —  det kan inte samlas upp igen. Gud vill inte utsläcka liv utan han tänker ut vägar för att den utstötte inte ska förbli utstött från honom för alltid.


text:
Men jag har kommit för att säga detta till min herre och kung, eftersom folket har skrämt mig. Jag sa för mig själv: ’Kanske kungen kan lyssna till mig och göra vad hans tjänarinna önskar.


text:
Kanske vill kungen rädda sin tjänarinna undan den som vill rycka bort både mig och min son från Guds arvedel.


text:
Det är bara min herres och konungs ord som kan ge mig frid’, tänkte jag, ’för min herre och kung är som en Guds ängel och kan skilja mellan gott och ont. HERREN, din Gud, ska vara med dig!’ ”


text:
<pb/>”Dölj inget för mig”, sa kungen till henne. ”Det är en sak jag vill veta!” ”Vad är det, min herre och kung?” undrade kvinnan.


text:
”Är Joav inblandad i detta?” frågade kungen. Kvinnan svarade: ”Så sant du lever, min herre och kung, ingen kan komma undan åt något håll när du talar! Ja, Joav skickade hit mig, din tjänarinna, och sa till mig vad jag skulle säga.


text:
Han, din tjänare, gjorde det för att kungen skulle se den här saken på ett nytt sätt. Men du, min herre, är lika vis som en Guds ängel och vet allt som händer i landet.”


text:
Joav föll ner inför David med ansiktet mot marken och välsignade honom och sa: ”Nu vet jag att du är välvilligt inställd till mig eftersom du har uppfyllt min önskan!”


text:
<pb/>Men kungen befallde: ”Låt honom gå till sitt eget hus! Han får inte komma hit till mig!” Därför gick Absalom till sitt eget hus och träffade aldrig kungen.


text:
<pb/>Det fanns ingen i hela Israel som var så beundrad för sitt utseende som Absalom. Allt på honom var perfekt, från huvudet ända ner till fötterna.


text:
När han klippte sitt hår, vilket han gjorde en gång om året för att det blev för tungt, vägde det ungefär två och ett halvt kilo.


text:
Han fick tre söner och en dotter. Dottern fick heta Tamar och hon växte upp till en mycket vacker kvinna.


text:
skickade han bud efter Joav för att sända honom till kungen, men Joav ville inte komma. Absalom sände då bud efter honom en gång till, men han vägrade även den gången.


text:
<pb/>Då sa Absalom till sina tjänare: ”Joavs kornåker ligger bredvid min. Gå och sätt eld på den!” Då gjorde tjänarna som Absalom hade sagt<f>[40]</f>


text:
<pb/>Absalom svarade: ”Därför att jag skickade bud efter dig och ville sända dig till kungen för att fråga varför han förde mig tillbaka från Geshur. Jag kunde ju lika gärna ha bott kvar där! Nu vill jag träffa kungen och om han anser mig skyldig till något, så får han avrätta mig!”


text:
<pb/>Joav gick och berättade för kungen vad Absalom hade sagt och då kallade David på Absalom. När Absalom kom föll han ner med sitt ansikte mot marken inför kungen och David kysste honom.


text:
<pb/>Så småningom skaffade sig Absalom vagn och hästar och femtio män som skulle springa framför honom.


text:
Han gick upp tidigt varje morgon och ställde sig vid vägen som ledde till stadsporten. När någon kom som hade en rättssak att framlägga för kungen, kallade Absalom på honom och frågade varifrån han kom och när mannen svarade att han kom från den eller den stammen i Israel,


text:
brukade Absalom säga: ”Du har rätt i det här fallet. Men hos kungen finner du ingen som vill lyssna till detta.


text:
Allt skulle bli bättre om jag fick vara domare i landet! Då kunde den som har en anklagelse mot någon komma till mig och jag skulle skipa rättvisa!”


text:
<pb/>När någon kom fram och ville buga sig för Absalom, hjälpte han i stället upp honom och hälsade honom med en kyss.


text:
Så gjorde Absalom med alla israeliter som sökte kungen i något rättsligt ärende. På så sätt vann han hela folkets hjärta.


text:
<pb/>När fyra<f>[41]</f> år hade gått, sa Absalom till kungen: ”Låt mig få fara till Hebron, så att jag kan infria ett löfte som jag gett HERREN!


text:
När jag var i Geshur i Aram, lovade jag HERREN att om han förde mig tillbaka till Jerusalem, skulle jag tillbe honom.”


text:
Men samtidigt sände han i hemlighet bud till samtliga stammar i Israel att så snart de hörde hornsignalen, skulle de ropa: ”Absalom har blivit kung i Hebron!”


text:
<pb/>Absalom hade också med sig 200 män från Jerusalem som han inbjudit, men dessa kände inte till hans avsikter.


text:
Under tiden som han offrade, skickade han även bud efter Achitofel, Davids rådgivare som bodde i Gilo. Sammansvärjningen blev allt starkare och Absaloms anhängare allt fler.


text:
<pb/>En budbärare kom till David och berättade: ”Hela Israel har förenat sig med Absalom i ett uppror mot dig!”


text:
<pb/>”Vi måste omedelbart fly för det är vår enda räddning undan Absalom!” sa David till alla sina ämbetsmän i Jerusalem. ”Skynda er, annars hinner han hit och förgör oss och slår staden med svärd!”


text:
<pb/>Kungen och hans familj gav sig genast iväg. De enda som han lämnade kvar var tio bihustrur som skulle sköta om palatset.


text:
Alla hans tjänare gick förbi honom, liksom keretéerna och peletéerna och de 600 som hade kommit med honom från Gat.<f>[42]</f>


text:
<pb/>Kungen sa till Ittaj från Gat: ”Varför går du med oss? Gå tillbaka och håll dig till kungen! Du är ju främling och har lämnat ditt eget land.


text:
Det var inte länge sedan du kom hit, varför skulle jag tvinga dig att redan nu vandra bort med oss, när jag inte ens vet vart vi ska ta vägen? Gå tillbaka och ta med dig dina landsmän. Må nåd och trofasthet vara med dig!”


text:
<pb/>Ittaj svarade: ”Så sant HERREN lever och du själv, min herre och konung, lever, jag tänker gå med dig vart du än går och vad som än händer, om det så gäller liv eller död!”


text:
Då svarade David: ”Gott! Följ med oss då!” Och Ittaj och hans män och alla deras familjemedlemmar fortsatte att stå på Davids sida.


text:
<pb/>Folket sörjde och klagade överallt där kungen och hans följe drog förbi. Kungen tog vägen genom Kidrondalen och allt folket vandrade ut mot öknen.


text:
Med i tåget var också Sadok och leviterna som bar på Guds förbundsark. De satte ner den vid sidan av vägen och Evjatar offrade<f>[43]</f> tills alla hade kommit ut ur staden.


text:
Men kungen befallde Sadok att bära tillbaka arken till staden. Han sa: ”Om HERREN ser välvilligt på mig kommer han att föra mig tillbaka, så att jag får se hans boning igen.


text:
<pb/>Kungen sa till prästen Sadok: ”Du är ju en profet. Gå lugnt tillbaka till staden och ta med dig din son Achimaas och Evjatars son Jonatan! Ta med era båda söner!


text:
<pb/>David gick nu upp på vägen som ledde till Olivberget och han grät medan han gick. Han hade täckt huvudet och gick barfota. Folket som var med honom hade också täckt sina huvuden och de grät medan de gick.


text:
Och när någon berättade för honom att hans rådgivare Achitofel stod på Absaloms sida, bad David: ”HERRE, låt Achitofel ge dåraktiga råd!”


text:
<pb/>När de nådde toppen av Olivberget där man brukade tillbe HERREN, väntade arkiten Hushaj på honom med sönderrivna kläder och jord på huvudet.


text:
Återvänd till staden och säg till Absalom: ’Jag är villig att bli din tjänare! Förut tjänade jag din far, men nu vill jag tjäna dig, min herre och kung!’ Då kan du hjälpa mig genom att motarbeta Achitofels råd.


text:
De har sina två söner, Sadoks son Achimaas och Evjatars son Jonatan hos sig. Sänd dem till mig för att berätta vad som händer!”


text:
<pb/>David hade just hunnit bortom bergskrönet, när han mötte Mefivoshets tjänare Siva<f>[44]</f> som väntade på honom. Siva hade med sig ett antal åsnor lastade med 200 brödkakor, 100 russinkakor, 100 fruktkakor och en skinnsäck med vin.


text:
<pb/>Kungen frågade: ”Varför har du med dig allt detta?” Siva svarade: ”Åsnorna är för kungens familj att rida på, brödet och fruktkakorna ska männen ha som proviant och vinet är till för dem som blir utmattade under ökenvandringen.”


text:
”Men var är din herres sonson?” frågade kungen. ”Han stannade i Jerusalem,” svarade Siva. ”Han tänkte att israeliterna nu skulle ge honom tillbaka hans fars rike.”


text:
<pb/>Då sa kungen: ”Från och med nu är allt Mefivoshet äger ditt!” ”Jag bugar mig ner till jorden”, svarade Siva. ”Låt mig alltid få möta din välvilja, min herre och kung!”


text:
<pb/>När kung David nått fram till Bachurim, kom en man ut från byn och förbannade dem. Han hette Shimi, Geras son, och var släkt med Saul.


text:
Han kastade sten på kungen och hans närmaste män, trots att de på alla sidor var omgivna av soldater och livvakter.


text:
”HERREN ska hämnas på dig för att du utgöt kung Sauls och hans familjs blod! Du stal hans tron och nu har HERREN gett den till din son Absalom. Dina blodsdåd har dragit olycka över dig själv!”


text:
<pb/>”Varför ska en död hund som han få förbanna dig, min herre?” frågade Avishaj, Serujas son. ”Ska jag hugga huvudet av honom?”


text:
”Nej”, sa kungen. ”Lägg er inte i det här, ni Serujas söner! Om HERREN har sagt till honom att förbanna mig, vem kan då fråga varför han gör det?”


text:
Och David sa till Avishaj och sina män: ”Om min egen son som är mitt eget kött och blod försöker döda mig, varför skulle inte en benjaminit göra det? Lämna honom i fred och låt honom förbanna, för HERREN har säkert sagt till honom att göra detta!


text:
Kanske kommer HERREN att ta hand om mig i min nöd och då vänder han den här förbannelsen till något gott i stället.”


text:
<pb/>David och hans män fortsatte framåt medan Shimi höll jämna steg med dem längs berget. Hela tiden förbannade han David och kastade sten och jord på honom.


text:
<pb/>När kungen och hans sällskap nådde sitt mål, var de mycket trötta<f>[45]</f> och stannade för att vila.


text:
När Davids vän, arkiten Hushaj, kom till Absalom utropade han till kungen: ”Leve kungen! Leve kungen!”


text:
<pb/>”Är det så här du behandlar din vän David?” frågade Absalom honom. ”Varför är du inte tillsammans med honom?”


text:
<pb/>”Därför att jag vill vara hos och arbeta för den man som är utvald av HERREN och av Israels folk”, svarade Hushaj.


text:
Achitofel sa till honom: ”Gå och ligg med din fars bihustrur som han har lämnat kvar att sköta palatset. Låt hela Israel se hur förhatlig du är för din far. Det kommer att stärka modet hos dem som står på din sida.”<f>[46]</f>


text:
<pb/>Då satte man upp ett tält på palatsets tak och Absalom gick dit och låg med sin fars bihustrur inför hela Israel.


text:
Achitofels råd ansågs på den tiden lika värdefulla som de råd man fått direkt från Gud. Både Absalom och David värderade alla Achitofels råd så högt.


text:
<pb/>Achitofel sa till Absalom: ”Låt mig få välja ut 12 000 man och ge mig iväg redan i kväll för att förfölja David!


text:
Jag vill anfalla honom medan han är trött och svag. Jag ska skrämma honom och han och hans trupper ska fly. Men jag tänker bara döda kungen.


text:
Folket som är med honom ska jag föra tillbaka till dig. Om den man du söker efter dödas, kommer de andra att återvända i frid.”


text:
<pb/>När Hushaj kom dit, berättade Absalom för honom vad Achitofel hade sagt. ”Vad är din åsikt?” frågade Absalom. ”Ska vi följa Achitofels råd? Om du inte håller med, så säg det!”


text:
Du känner din far och hans män. De är väldiga krigare och kommer att slåss lika vildsint som en björnhona man tagit ungarna från. Din far är en mycket erfaren soldat och han tillbringar knappast natten bland trupperna.


text:
Han har nog redan gömt sig i en grotta eller någon annanstans. Om han anfaller först och några av dina män stupar, kommer ryktet att gå att det är ute med dig.


text:
Då kommer även de kämpar som är modiga som lejon att drabbas av fruktan, för hela Israel vet vilken mäktig man din far är och hur modiga de män är som följer honom.


text:
<pb/>Mitt råd är att du mobiliserar hela Israels armé och hämtar hit folk ända från Dan till Beer Sheva,<f>[47]</f> så att du får en stor här, talrik som havets sand, och att du själv går med dem.


text:
När vi sedan finner David, ska vi falla över honom som daggen faller på marken och se till att varken han eller någon av hans män överlever.


text:
Om David skulle fly till en stad, ska israeliterna slå ett rep runt staden och släpa ner den till närmaste dal, så att inte en enda sten blir kvar.”


text:
<pb/>Då sa Absalom och alla Israels män: ”Arkiten Hushajs råd är bättre än Achitofels!” HERREN hade nämligen bestämt att Achitofels goda råd skulle omintetgöras och att olycka skulle drabba Absalom.


text:
Hushaj rapporterade sedan till prästerna Sadok och Evjatar vad Achitofel hade sagt till Absalom och Israels äldste och vad han själv hade föreslagit.


text:
<pb/>”Skynda er!” sa han till dem. ”Leta rätt på David och uppmana honom att inte övernatta vid Jordanflodens vadställe! Han måste genast gå över floden och in i öknen, annars kommer både han och hans armé att utplånas.”


text:
<pb/>Jonatan och Achimaas hade stannat vid Rogelkällan, för de ville inte att någon skulle se dem gå in i staden. En tjänsteflicka skulle komma till dem med meddelanden, som de i sin tur skulle föra vidare till kung David.


text:
Men en pojke fick syn på dem och berättade det för Absalom. Jonatan och Achimaas flydde då till Bachurim där det fanns en man som hade en brunn på sin gård. I den klättrade de ner.


text:
Mannens hustru lade ett tygstycke över brunnen och strödde ut säd över tyget, så att ingen kunde märka något.


text:
<pb/>När Absaloms män kom till kvinnan och frågade var Achimaas och Jonatan var, sa hon att de hade gått över bäcken. De fortsatte då att söka efter dem men utan framgång och återvände sedan till Jerusalem.


text:
När de hade gått, kravlade sig Achimaas och Jonatan upp ur brunnen och skyndade sig till David. ”Det är bråttom!” sa de till honom. ”Gå över Jordanfloden i kväll!” Och de berättade för David om Achitofels råd.


text:
<pb/>David och allt folket som var med honom tog sig då över floden under natten och före gryningen var de alla över på andra sidan.


text:
<pb/>När Achitofel såg att man inte följde hans råd, sadlade han sin åsna och for hem till staden där han bodde. När han hade ordnat för sin familj, hängde han sig. Man begravde honom sedan i hans fars grav.


text:
<pb/>David hade just kommit fram till Machanajim, när Absalom tillsammans med hela Israels armé tågade över Jordanfloden.


text:
Som efterträdare till Joav hade Absalom utnämnt Amasa till överbefälhavare över hären. Amasa var son till en israelit<f>[48]</f> vid namn Jitra som hade fått honom med Avigajil, Nachashs dotter och syster till Joavs mor Seruja.


text:
<pb/>När David kom till Machanajim, möttes han av Shovi, ammoniten Nachashs son från ammoniternas Rabba, och av Makir, son till Ammiel från Lo Devar och av Barsillaj, en gileadit från Rogelim.


text:
honung, tjockmjölk, får och ost till mat åt David och hans folk. De sa: ”Ni måste vara mycket hungriga, törstiga och trötta i öknen.”


text:
<pb/>David mönstrade nu sina trupper och utsåg befälhavare. Somliga satte han över tusen, andra över hundra man.


text:
Sedan delade han armén i tre delar. Joav sattes över en tredjedel av styrkan, hans bror Avishaj, Serujas son, över en tredjedel och gatiten Ittaj över en tredjedel. Kungen sa att han också själv skulle dra ut med dem.


text:
<pb/>”Nej, det får du inte göra”, sa de. ”Om vi flyr är det ingen som bryr sig om det och om hälften av oss skulle falla, spelar det mindre roll. Du är värd mer än tio tusen av oss andra! Därför är det bättre att du stannar här i staden och kan hjälpa oss härifrån.”


text:
<pb/>”Jag gör det ni tycker är bäst”, svarade kungen. När sedan trupperna drog ut i enheter om hundra och tusen man, stod han vid porten.


text:
<pb/>Kungen befallde Joav, Avishaj och Ittaj: ”Handskas varsamt med min son Absalom!” Och alla uppfattade tydligt kungens uppmaning till befälhavarna.


text:
De israelitiska trupperna slogs av Davids män och led stora förluster: 20 000 man miste livet den dagen.


text:
<pb/>Mitt under striden kom Absalom i vägen för några av Davids män. När han flydde på sin mula, sprang den under de tjocka grenarna på en stor terebint, så att hans hår och huvud fastnade i grenarna. Där blev han hängande kvar i luften, medan mulan som han ridit på fortsatte springa.


text:
<pb/>”Vad menar du? Du såg honom hänga där och slog honom inte till marken?” sa Joav. ”Om du dödat honom, skulle jag ha gett dig tio siklar<f>[49]</f> silver och ett bälte”, fortsatte han.


text:
<pb/>”Jag skulle inte ha gjort det ens för tusen siklar<f>[50]</f>”, svarade mannen. ”Vi hörde alla hur kungen sa till dig och Avishaj och Ittaj: ’Var rädda om min son Absalom!’


text:
Om jag skulle svika kungen, skulle du helt säkert överge mig sedan, eftersom kungen ändå får reda på allt.”


text:
<pb/>”Nu räcker det! Jag har inte tid med ditt struntprat”, sa Joav. Han tog tre spjut, gick till terebinten och stötte dem i Absaloms bröst medan han fortfarande levde.


text:
Absaloms kropp slängde de i en stor grop i skogen och man kastade upp ett stort stenröse över den. Samtidigt flydde männen i Israels armé och återvände till sina hem.


text:
<pb/>Absalom hade medan han levde byggt ett monument åt sig själv i Kungadalen. Han tänkte nämligen: ”Jag har inga söner som kan föra mitt namn vidare.<f>[51]</f>” Han kallade det Absaloms monument och så heter det än i dag.


text:
<pb/>Achimaas, Sadoks son, sa: ”Låt mig få springa och meddela kung David de goda nyheterna att HERREN har räddat honom från hans fiender!”


text:
”Nej”, sa Joav till honom. ”I dag kan du inte vara någon glädjebudbärare. Du kan få bli min budbärare en annan gång, men inte nu när kungens son är död.”


text:
<pb/>Sedan sa Joav till en nubier: ”Gå och berätta för kungen vad du har sett!” Mannen bugade sig då för Joav och skyndade iväg.


text:
<pb/>Men Achimaas, Sadoks son, sa åter till Joav: ”Vad som än händer vill jag också springa efter nubiern!” <pb/>”Nej, det behöver du inte, min vän”, svarade Joav. ”Vi har inga fler nyheter att förmedla och särskilt inga som budbäraren kommer att belönas för.”


text:
”Nej, men jag vill springa ändå, vad som än händer”, upprepade Achimaas. <pb/>Slutligen sa Joav: ”Ja, ja, ge dig iväg!” Achimaas tog då en väg över Jordanslätten och kom fram före nubiern.


text:
<pb/>David satt vid stadsporten, när vaktposten som gått upp till sin utkiksplats uppe på murens krön, fick se en ensam man komma springande.


text:
Han ropade ner till David och meddelade honom detta och kungen sa: ”Om han är ensam, måste han ha goda nyheter!” <pb/>När han kom närmare,


text:
såg vakten en annan man komma springande emot dem och han ropade ner till portvakten: ”Här kommer ytterligare en!” Kungen sa: ”Han har säkert också goda nyheter!”


text:
<pb/>”Jag tycker jag känner igen den förste. Han springer som Sadoks son Achimaas”, ropade vakten. ”Han är en god man och kommer säkert med goda nyheter”, svarade kungen.


text:
<pb/>Då ropade Achimaas till kungen: ”Allt är väl!” Sedan bugade han sig och föll med ansiktet mot marken och sa: ”Lovad vare HERREN, din Gud, som har förgjort dem som vågade resa sig mot dig!”


text:
<pb/>”Vad hände med min son Absalom?” frågade kungen. ”Är allt väl med honom?” <pb/>”När Joav bad en av sina tjänare och mig, din tjänare, springa hit, rådde det en stor förvirring, men jag vet inte vad som hände”, svarade Achimaas.


text:
<pb/>Sedan kom nubiern fram och sa: ”Jag har goda nyheter åt min herre och kung! I dag har HERREN räddat dig från alla dem som gjorde uppror mot dig!”


text:
”Vad har hänt med min son Absalom? Är allt väl med honom?” frågade kungen. Budbäraren svarade: ”Min herre och kung, jag hoppas det går likadant för alla dina fiender som det har gått för honom!”


text:
<pb/>Då blev kungen mycket bedrövad. Han gick upp till rummet ovanför porten och grät. Medan han gick, ropade han: ”Min son Absalom, min son, min son Absalom! Om jag ändå hade fått dö i stället för dig! Absalom, min son, min son!”


text:
Och hela folkets glädje över räddningen förvandlades till sorg och klagan när de hörde att kungen var så förtvivlad över sin son.


text:
<pb/>Då gick Joav in till kungen och sa till honom: ”Vi räddade ditt liv i dag och livet på dina söner, döttrar, hustrur och bihustrur och ändå får du oss att skämmas!


text:
Du älskar dem som hatar dig och hatar dem som älskar dig! Varken dina soldater eller befälhavare betyder något för dig. Jag ser nu att om Absalom hade levat och alla vi andra hade dött, så hade du varit glad.


text:
Gå nu ut och uppmuntra dina män, för jag svär vid HERREN att om du inte gör det, så kommer inte en enda av dem att stanna kvar här över natten! Du kommer att få det värre än du någonsin har haft det i hela ditt liv.”


text:
Kungen gick då ut och satte sig vid stadsporten. När nyheten spreds genom staden att han var där, gick alla till honom. <pb/>Under tiden hade Israels män flytt var och en till sig


text:
och nu grälade man med varandra ute i Israels stammar om det som hänt. ”Det var ju han som räddade oss från våra fiender och befriade oss från filistéerna. Men nu har han fått fly ut ur landet för Absalom.


text:
Absalom som vi smorde till kung över oss har dödats i striden. Varför säger ingen någonting om att hämta kungen tillbaka?”


text:
<pb/>När kung David fick höra detta, sände han prästerna Sadok och Evjatar till de äldste i Juda och frågade: ”Varför är ni de sista som talar om att låta kungen återvända?


text:
Ni är ju mina egna bröder, min egen stam, mitt eget kött och blod! Varför ska ni vara de sista att hämta kungen tillbaka?”


text:
<pb/>Han befallde dem också att säga till Amasa: ”Du är av mitt kött och blod och Gud får straffa mig om du inte från och med nu blir befälhavare över min här i stället för Joav!” <f>[52]</f>


text:
<pb/>På detta sätt lyckades David vinna över alla i Juda till sin sida. De sände honom följande bud: ”Kom tillbaka till oss och ta med dig alla dina män!”


text:
<pb/>Kungen vände då tillbaka och kom till Jordan. Men redan när han kom till Gilgal vid Jordanfloden, möttes han av männen från Juda som kommit för att föra honom över floden.


text:
Shimi<f>[53]</f>, benjaminiten Geras son från Bachurim, skyndade sig över tillsammans med männen i Juda för att välkomna kung David.


text:
Med sig hade han tusen man från Benjamins stam och Siva, Sauls tjänare, samt Sivas femton söner och tjugo tjänare. De skyndade sig ner till Jordan före kungen.


text:
De gick över vid vadstället för att hjälpa kungens familj att ta sig över och för att uppfylla alla kungens önskningar. <pb/>Shimi, Geras son, föll ner inför kungen just när han skulle gå över Jordan.


text:
Han bad: ”Herre, förlåt mig och glöm det onda jag, din tjänare, gjorde mot dig när du lämnade Jerusalem!


text:
Jag vet mycket väl att jag, din tjänare, begick en synd. Det är därför jag kom hit i dag för att som förste man från Josefs ätt hälsa dig, min herre och kung.”


text:
”Vad har ni Serujas söner med detta att göra? Vill ni vända er emot mig?” frågade David. ”Nej, idag ska ingen dödas. Idag vet jag ju att jag är Israels kung!”


text:
<pb/>Mefivoshet, Sauls sonson, hade också kommit för att möta kungen. Han hade inte vårdat sina fötter, ansat skägget eller tvättat sina kläder sedan den dag kungen lämnade Jerusalem<f>[54]</f> tills den dag då han kom välbehållen tillbaka.


text:
<pb/>”Varför kom du inte med mig, Mefivoshet?” frågade kungen honom när han kom från Jerusalem för att möta honom.


text:
<pb/>Mefivoshet svarade: ”Min herre och kung, min tjänare lurade mig! Jag sa till honom att sadla min åsna så att jag kunde följa med kungen, för du vet ju att jag är halt.


text:
Jag och alla mina släktingar hade ju bara döden att vänta oss av dig, men du hedrade mig genom att jag fick äta vid ditt eget bord, så varför skulle jag klaga inför kungen?”


text:
<pb/>Gileaditen Barsillaj hade kommit från Rogelim för att ta avsked av kungen när han skulle gå över floden.


text:
Barsillaj var nu mycket gammal, åttio år. Han hade sörjt för kungens behov i Machanajim och var en mycket rik man.


text:
Jag är nu åttio år och jag kan inte längre skilja mellan bra och dåligt. Mat och vin smakar mig inte och jag kan inte urskilja sången från sångare och sångerskor. Jag, din tjänare, skulle bara vara till börda för min herre kungen.


text:
Låt mig få återvända hem för att dö i min egen stad, där min far och mor är begravda! Men här är din tjänare Kimham<f>[55]</f>, låt honom gå med dig, min herre och kung, och gör för honom vad du finner bäst!”


text:
Kungen svarade: ”Kimham ska gå med mig och jag ska göra för honom det du finner bäst. Allt vad du vill ska jag göra för dig.”


text:
<pb/>Allt folket gick sedan över Jordan tillsammans med kungen. Efter det att kungen kysst och välsignat Barsillaj, återvände denne hem,


text:
men kungen gick vidare till Gilgal och Kimham följde honom. Alla trupper i Juda och hälften av männen från Israel förde honom dit.


text:
Men snart samlades alla Israels män och klagade hos kungen: ”Varför har våra bröder från Juda fått lägga beslag på kungen och föra dig över Jordan tillsammans med din familj och dina män?”


text:
<pb/>”Det är väl inget att bli arg för!” svarade Juda män. ”Kungen kommer från vår stam. Men vi har inte bett om något för egen del. Han har inte ens behövt dela med sig av sina förråd till oss.”


text:
<pb/>”Men vi är tio stammar i Israel”, svarade Israels män Juda män, ”så vi har större rätt till kungen än ni! Varför behandlar ni oss så här? Var det inte vi som först började prata om att hämta honom tillbaka, så att han kunde bli vår kung igen!” <pb/>Så fortsatte diskussionen fram och tillbaka och männen från Juda var hårdare i sitt tal än Israels män.


text:
<pb/>Nu råkade Sheva, son till benjaminiten Bikri, vara där. Han var en ondsint man och plötsligt blåste han en hornsignal och ropade: <pb/><t>”Vi vill inte längre ha något att göra med David,</t> <t>ingen del i Jishajs son!</t> <t>Kom, Israels män, så ger vi oss av hem!”</t>


text:
<pb/>Då övergav hela Israel David och följde Sheva, Bikris son. Männen i Juda förblev däremot trogna mot sin kung och följde honom från Jordan till Jerusalem.


text:
<pb/>När David kom till palatset i Jerusalem, lät han de tio bihustrur som hade lämnats kvar för att ta hand om palatset föras undan och sättas under bevakning i ett särskilt hus. De fick vad de behövde, men kungen låg inte med dem mer. De fick leva som änkor och hölls inlåsta till sin död.<f>[56]</f>


text:
Amasa började sammankalla trupperna, men det tog längre tid än de tre dagar som han hade fått på sig.


text:
<pb/>Då sa David till Avishaj: ”Den där Sheva, Bikris son, kommer att skada oss mer än vad Absalom gjorde. Skynda dig! Ta mina män och sätt efter honom, innan han hunnit förskansa sig i befästa städer där vi inte kommer åt honom.”


text:
<pb/>Då gav sig Avishaj iväg efter Sheva tillsammans med Joav och hans män och keretéerna och peletéerna och alla soldaterna. De drog ut från Jerusalem och förföljde Sheva, Bikris son.


text:
Vid den stora stenen i Givon mötte de Amasa. Joav bar full stridsmundering och hade en dolk i en skida i bältet. När han gick fram föll dolken ur skidan.<f>[57]</f>


text:
”Jag är glad att få träffa dig, min bror”, sa Joav och tog honom i skägget med sin högra hand, som om han skulle kyssa honom.


text:
Amasa lade inte märke till att Joav hade en annan dolk i sin vänstra hand och Joav stötte den i magen på honom så att inälvorna rann ut. Det räckte med ett enda hugg, Amasa dog omedelbart. Joav och hans bror Avishaj fortsatte sedan att förfölja Sheva, Bikris son.


text:
<pb/>En av Joavs män som stod bredvid Amasa ropade: ”Den som står på Davids sida, kom och följ Joav!”


text:
<pb/>Amasa låg kvar i en blodpöl mitt på vägen och när mannen såg att alla som passerade stannade, släpade han honom åt sidan och in på en åker där han kastade en mantel över honom, eftersom han såg att alla som kom stannade.


text:
<pb/>Sheva hade vandrat genom alla Israels stammar och till slut kom han till Avel Bet-Maaka. Han hade också gått genom hela Habberim och många följde med honom<f>[58]</f>.


text:
När Joavs trupper kom fram till Avel Bet-Maaka, belägrade de staden och byggde en ramp upp mot stadens yttre mur. Men medan de försökte rasera muren,


text:
ropade en klok kvinna inifrån staden: ”Hallå där nere! Lyssna! Säg till Joav att komma hit fram, så att jag kan tala med honom!”


text:
<pb/>När han närmade sig, frågade kvinnan: ”Är du Joav?” ”Ja”, svarade han. ”Lyssna på vad din tjänarinna har att säga”, bad hon. ”Jag lyssnar”, sa Joav.


text:
<pb/>Då sa hon till honom: ”Det finns ett ordspråk som säger: ’Om du vill lösa en tvist, så be om råd i Avel’. Så avgjordes saken.


text:
Vi är de mest fridsamma och trofasta i Israel. Du vill ödelägga en stad som är en moder i Israel. Ska du verkligen förgöra det som tillhör HERREN?”


text:
Så är det inte! Men en man som heter Sheva, Bikris son, från Efraims bergsbygd, har gjort uppror mot kung David. Överlämna bara honom till mig, så ska jag lämna staden i fred!” Kvinnan svarade: ”Vi ska kasta hans huvud till dig över muren.”


text:
<pb/>Sedan gick kvinnan till folket med sitt kloka råd och de halshögg Sheva, Bikris son, och kastade ner hans huvud till Joav. Då blåste Joav en hornsignal och drog tillbaka sina trupper. Var och en gick sedan hem till sitt och Joav återvände till kungen i Jerusalem.


text:
<pb/>Joav var befälhavare över hären, Benaja, Jojadas son, var befälhavare över keretéerna och peletéerna,


text:
<pb/>Under Davids regeringstid inträffade en hungersnöd som varade oavbrutet i tre år. David frågade HERREN om orsaken och han svarade: ”Detta beror på Sauls och hans släkts blodsskuld, eftersom han mördade givoniterna.”


text:
<pb/>Då kallade kungen till sig givoniterna och talade med dem. De var inte israeliter utan en rest av amoréerna. Israel hade svurit att inte döda dem,<f>[60]</f> men Saul hade i sin iver för Israel och Juda ändå försökt utplåna dem.


text:
<pb/>David frågade givoniterna: ”Vad kan jag göra för er, så att vi kan försonas? Vad kan vi göra för att förmå er att välsigna HERRENS arvedel?”<f>[61]</f>


text:
<pb/>”Vi har ingen rätt att begära ersättning i silver eller guld från Sauls släkt”, svarade givoniterna. ”Och inte heller kan vi kräva några israeliters liv.” ”Vad kan jag då göra?” frågade David.


text:
<pb/>De svarade: ”Den man som förgjorde oss och gjorde sitt yttersta för att utplåna oss från Israel,


text:
ge oss sju av hans söner, manliga ättlingar till honom, så att vi får hänga upp<f>[62]</f> dem inför HERREN i Sauls, Herrens utvaldes, Givon.” <pb/>Kungen svarade: ”Jag ska ge dem åt er!”


text:
<pb/>På grund av den ed som David och Jonatan hade svurit varandra inför HERREN, skonades emellertid Mefivoshet som var son till Jonatan och sonson till Saul.


text:
Men kungen utlämnade Armoni och Mefivoshet, de två söner som Ajas dotter Rispa fått med Saul. Han gav dem också Sauls dotter Merabs fem söner som hon fått med mecholatiten Adriel, Barsillajs son.


text:
Han överlämnade dem åt männen i Givon, som hängde upp<f>[63]</f> dem inför HERREN på en kulle. Alla sju dog samtidigt och detta hände under de första skördedagarna, just som man hade börjat med kornskörden.


text:
<pb/>Rispa, Ajas dotter, lade ut ett säcktyg åt sig på klippan och stannade där ända från skördens början tills regnet kom från himlen över kropparna. Hon hindrade gamarna från att slita sönder kropparna under dagen och de vilda djuren från att äta dem under natten.


text:
lät han hämta Sauls och Jonatans kvarlevor från Javesh i Gilead, vars invånare rövat bort Sauls och Jonatans kroppar från torget i Bet-Shean där filistéerna hade hängt upp dem efter det att filistéerna slagit Saul på Gilboa.


text:
David tog alltså kvarlevorna av Saul och Jonatan och han tog även hand om kropparna efter de sju avrättade männen.


text:
Sauls och Jonatans ben lades sedan i den grav som tillhörde Sauls far Kish i Sela i Benjamin. Man gjorde allt enligt kungens befallning. Efter detta lyssnade Gud till bön för landet igen.


text:
<pb/>Det blev åter krig mellan filistéerna och Israel och David och hans män drog ut för att strida mot filistéerna. I striden blev David trött och utmattad.


text:
En man från Rafas<f>[64]</f> ätt som hette Benov närmade sig då David och tänkte döda honom. Bronsspetsen på Benovs lans vägde drygt tre och ett halvt kilo och han var klädd i en ny rustning.<f>[65]</f>


text:
Men Avishaj, Serujas son, kom till Davids hjälp och dödade filistéen. Efter detta tog männen en ed av David: ”Du ska inte gå med oss ut i strid igen! Du får inte släcka Israels ljus!”


text:
Därefter uppstod en strid igen mot filistéerna i Gov. Sibbekaj av Hushas släkt dödade Saf, en ättling till Rafa.


text:
Under ett annat krig med filistéerna i Gov dödade Elchanan<f>[66]</f> från Betlehem, Jairs son, Goljat från Gat som hade ett spjut med ett skaft som var som en vävbom.


text:
I en annan strid vid Gat deltog en jätte från Rafas ätt med sex fingrar på varje hand och sex tår på varje fot, sammanlagt tjugofyra.


text:
<pb/>Denna sång<f>[67]</f> sjöng David till HERREN när HERREN hade räddat honom från alla hans fiender och från Sauls våld:


text:
<t>Han är min Gud, min tillflykts klippa.</t> <t>Han är min sköld och min frälsnings horn<f>[68]</f>,</t> <t>mitt värn och min tillflykt,</t> <t>du som räddar mig från våldet. <pb/></t>


text:
<t>När jag ropar till HERREN, han som är värd allt pris,</t> <t>räddar han mig från alla mina fiender.</t>


text:
<t>I min förtvivlan vädjade jag till HERREN,</t> <t>ropade till min Gud,</t> <t>och han hörde mig i sitt tempel.</t> <t>Mitt rop nådde hans öron.</t>


text:
<t>Då darrade jorden och bävade,</t> <t>himlens grundvalar skakade.</t> <t>De skälvde, för han var vred.</t>


text:
<t>Rök vällde fram ur hans näsborrar</t> <t>och eldslågor slog ut från hans mun.</t> <t>Han sprutade glöd.</t>


text:
<t>Havets bäddar visade sig,</t> <t>jordens grund blev synlig på HERRENS tillrättavisning,</t> <t>för hans vredes stormvind. <pb/></t>


text:
<t>Från höjden sträckte han ner sin hand, grep tag i mig</t> <t>och drog mig upp ur det djupa vattnet.</t>


text:
<t>Med din hjälp kan jag anfalla en här,</t> <t>med min Gud kan jag störta fram mot en mur. <pb/></t>


text:
<t>Guds väg är fullkomlig.</t> <t>Alla HERRENS ord är sanna.</t> <t>Han är en sköld för alla som tar sin tillflykt till honom.</t>


text:
<t>Jag förföljde mina fiender,</t> <t>och förgjorde dem,</t> <t>och jag vände inte om</t> <t>förrän alla hade förintats.</t>


text:
<t>Jag gjorde slut på dem, jag krossade dem,</t> <t>så att de inte kunde resa sig.</t> <t>Jag trampade ner dem fullständigt.</t>


text:
<t>Du rustade mig med styrka till att strida.</t> <t>Mina fiender föll besegrade framför mina fötter.</t>


text:
<t>De ropade på hjälp,</t> <t>men ingen räddade dem.</t> <t>De ropade på HERREN,</t> <t>men han svarade inte.</t>


text:
<t>Du räddade mig då jag anfölls av mitt folk.</t> <t>Du gjorde mig till ledare över folken,</t> <t>även främlingar kom och betjänade mig.</t>


text:
<t>Du frigör mig undan mina fiender.</t> <t>Du låter dem inte få tag på mig,</t> <t>utan skyddar mig från dessa våldsmän.</t>


text:
<t>Han ger stora segrar till sin<f>[72]</f> smorde kung.</t> <t>Han är nådig mot David</t> <t>och hans ättlingar för evigt.”</t>


text:
<pb/>Dessa var Davids sista ord: <pb/><t>”David, Jishajs son, talar,</t> <t>han som Gud upphöjde,</t> <t>han som smordes till kung av Jakobs Gud,</t> <t>han som är sångaren av Israels sånger. <pb/></t>


text:
<t>Israels Gud, Israels klippa, sa till mig:</t> <t>’Den som regerar rättfärdigt, den som styr sitt folk i fruktan för Gud,</t>


text:
<t>han ska vara som morgonens ljus,<f>[73]</f></t> <t>ja, som en klar morgon utan minsta moln,</t> <t>som friskheten i det gröna gräset där det spirar efter regnet’. <pb/></t>


text:
<t>Det är väl så med min ätt inför Gud?</t> <t>Ja, Gud har ingått ett evigt förbund med mig.</t> <t>Hans förbund är evigt och bindande. Han håller sina löften.</t> <t>Ja, allt som tjänar mig till frälsning och allt jag önskar låter han växa fram.</t>


text:
<t>Den som vill röra vid dem</t> <t>måste ha skarpa verktyg av järn eller spjutskaft,</t> <t>och sedan bränner man dem.”</t>


text:
<pb/>Här följer namnen på Davids hjältar. Jishboshet från Takemon var den förnämste bland ”de tre”<f>[74]</f>, han som vid ett tillfälle dödade 800 man med sitt spjut.


text:
<pb/>Närmast honom kom Elasar, son till Dodo av Achoachs släkt. Han var också en av de tre. Han var tillsammans med David vid Pas Dammim när filistéerna hånade dem och var samlade till strid. Israeliterna drog sig tillbaka.


text:
Han dödade filistéer ända tills hans hand var så trött att den satt som fastklistrad vid svärdet och genom honom utförde HERREN en stor räddning den dagen. Resten av armén återvände till Elasar men bara för att ta byte.


text:
<pb/>Sedan kom Shamma, son till Age från Harar. En gång hade filistéerna samlats vid Lechja.<f>[75]</f> Där fanns en åker full med ärter. Israeliterna flydde för filistéerna,


text:
men Shamma ställde sig mitt på åkern, försvarade den, slog filistéerna och genom honom utförde HERREN en stor räddning.


text:
<pb/>En dag under skördetiden begav sig tre av de trettio förnämsta kämparna till David i Adullams grotta, medan en avdelning filistéer hade slagit läger i Refaimdalen.


text:
<pb/>David sa längtansfullt: ”Ack, om någon kunde hämta lite vatten från källan vid porten till Betlehem!”


text:
De tre hjältarna bröt sig då igenom filistéernas läger och hämtade upp vatten ur brunnen vid Betlehems stadsport och förde det med sig tillbaka till David. Men David vägrade att dricka det och hällde ut det som ett dryckesoffer till HERREN.


text:
<pb/>”Nej, HERREN förbjude att jag skulle göra något sådant!” sa han. ”Skulle jag dricka blodet av dessa män som riskerat sina liv?” Han ville inte dricka det. <pb/>Sådana var de tre hjältarnas bedrifter.


text:
<pb/>Avishaj, Serujas son och Joavs bror, var befälhavare för de trettio<f>[76]</f>. En gång dödade han 300 man med sitt spjut och han blev lika berömd som ”de tre”.


text:
Hans anseende blev större än någon bland de tre och han blev deras befälhavare, men han räknades inte som en av dem.


text:
<pb/>Benaja var son till Jojada och en tapper soldat från Kavseel. Han gjorde många stordåd och dödade två av Moabs bästa män<f>[77]</f>. Han gick också ner och slog ihjäl ett lejon i en brunn en snöig dag.


text:
En annan gång dödade han en storväxt egypter som var beväpnad med ett spjut. Benaja gick fram till honom beväpnad med en stav. Han ryckte spjutet från egypterns hand och dödade honom med det.


text:
Han var mer berömd än de trettio, men han räknades inte med bland de tre. David gav honom befälet över sin livvakt.


text:
<pb/>Asael, Joavs bror, var bland de trettio liksom: <pb/><t>Elchanan, Dodos son, från Betlehem, <pb/></t>


text:
<pb/>Än en gång flammade HERRENS vrede upp mot Israel och han hetsade David mot folket. ”Du ska genomföra en folkräkning i Israel och Juda”, sa han.


text:
<pb/>Kungen sa till Joav och de andra officerarna: ”Far till Israels alla stammar och räkna allt folket, från Dan till Beer Sheva, och mönstra dem, så att jag får veta hur många de är.”


text:
<pb/>Men Joav svarade: ”Visserligen önskar jag att HERREN ska öka vårt folk hundra gånger och att du själv ska få se det med egna ögon, min herre och kung, men varför måste vi räkna folket?”


text:
Joav och de andra arméofficerarna fick dock böja sig för kungens ord och gick ut för att verkställa befallningen.<f>[79]</f>


text:
<pb/>Först gick de över Jordan och slog läger söder om staden Aroer i dalen och fortsatte sedan genom Gad mot Jaser.<f>[80]</f>


text:
Därefter gick de till Tyros fästning och till hivéernas och kananéernas städer och slutligen söderöver till Negev i Juda och ända till Beer Sheva.


text:
De genomkorsade alltså hela landet och slutförde sin uppgift på nio månader och tjugo dagar och kom tillbaka till Jerusalem.


text:
Joav rapporterade resultatet av mönstringen för kungen, 800 000 stridsdugliga, svärdbeväpnade män i Israel, och 500 000 i Juda.


text:
<pb/>Men efter att folkräkningen hade slutförts, började Davids samvete oroa honom och han sa till HERREN: ”Jag har begått en svår synd. Förlåt mig, din tjänare, min skuld! Jag har gjort något mycket dåraktigt.”


text:
”Gå och säg till David: ’Så säger HERREN: Tre ting lägger jag fram för dig. Välj ett av dem, så låter jag det drabba dig.’ ”


text:
<pb/>Gad gick till David och sa till honom: ”Gör ditt val: tre<f>[81]</f> års hungersnöd i ditt land, tre månaders flykt undan dina fiender som förföljer dig, eller tre dagars pest i ditt land. Tänk över vilket svar jag ska ge till honom som har sänt mig!”


text:
<pb/>”Jag är i stor vånda”, sa David till Gad. ”Låt mig falla i HERRENS händer, för HERRENS barmhärtighet är stor. I människors händer vill jag inte falla.”


text:
<pb/>HERREN sände då en pest över Israel redan samma morgon. Den varade till den utsatta tiden och 70 000 av landets invånare dog från Dan till Beer Sheva.


text:
<pb/>Men när ängeln räckte ut sin hand för att förgöra Jerusalem, ångrade HERREN det onda och sa till ängeln som dödade folket: ”Det är nog! Dra tillbaka din hand!” HERRENS ängel stod just då vid jevusén Aravnas tröskplats.


text:
<pb/>När David såg ängeln som dödade folket, sa han till HERREN: ”Det är jag som har syndat och gjort orätt! Vad har denna min hjord gjort? Låt ditt straff drabba mig och min familj!”


text:
<pb/>Samma dag kom Gad till David och sa till honom: ”Gå och bygg ett altare åt HERREN på jevusén Aravnas tröskplats!”


text:
När Aravna tittade ut och såg kungen och hans män komma emot honom, gick han fram och bugade sig till marken för David


text:
och frågade: ”Varför har min herre och kung kommit hit till sin tjänare?” David svarade: ”För att köpa tröskplatsen av dig. Jag ska bygga ett altare där åt HERREN, så att folkets plåga upphör.”


text:
”Ta den, min herre och kung, och offra som du vill”, sa Aravna. ”Här är boskap till brännoffret och tröskverktygen och oken till ved!


text:
Kungen svarade Aravna: ”Nej, jag vill köpa det av dig och betala för det, för jag vill inte offra ett brännoffer till HERREN, min Gud, som inte kostat mig någonting.” Så köpte David tröskplatsen och boskapen och betalade femtio siklar<f>[82]</f> silver för dem.


text:
<pb/>Där byggde David ett altare åt HERREN och offrade brännoffer och gemenskapsoffer. Och då svarade HERREN på hans bön för landet och lät pesten upphöra i Israel.


text:
<pb/>När kung David blev mycket gammal, var han frusen av sig och kunde inte bli varm hur många filtar man än bredde på honom.


text:
Hans tjänare sade då till honom: ”Herre, låt oss leta reda på en ung jungfru åt kungen, en som ska ta hand om dig, kung, och sköta om dig! Hon kan ligga i din famn så att du, min herre och kung, blir varm!”


text:
<pb/>Man sökte över hela landet för att få tag på en ung, vacker flicka och slutligen fann man Avishag från Shunem som fördes till kungen.


text:
Hon var mycket vacker och hon tog hand om kungen och passade upp honom, men kungen hade inget intimt umgänge med henne.


text:
<pb/>Adonia, vars mor var Haggit, upphöjde sig själv och talade om att han skulle bli kung. Han skaffade sig vagnar och ryttare och femtio män att springa före vagnen.


text:
Hans far hade aldrig velat gå till rätta med honom och fråga varför han uppförde sig så. Adonia såg mycket bra ut och han var född efter Absalom.


text:
Men prästen Sadok och Benaja, Jojadas son, profeten Natan, Shimi, Rei och Davids livgarde höll inte med Adonia.


text:
<pb/>Adonia offrade får, tjurar och gödkalvar vid Ormstenen nära Rogelkällan. Han bjöd alla sina bröder, kungens söner och alla de män i Juda som var i kungens tjänst.


text:
<pb/>Då frågade profeten Natan Salomos mor Batseba: ”Känner du till att Haggits son Adonia nu är kung och att vår herre David inte ens vet om det?


text:
Du ska genast gå till kung David och fråga honom: ’Min herre och kung, har du inte med en ed lovat mig, din tjänarinna, att min son Salomo ska bli kung efter dig och sitta på din tron? Hur kan det då komma sig att Adonia nu blivit kung?’


text:
<pb/>”Min herre och kung”, svarade hon. ”Du svor inför HERREN, din Gud, och lovade mig, din tjänarinna, att min son Salomo skulle efterträda dig på tronen,


text:
Han har offrat oxar, gödkalvar och en mängd får och han har bjudit alla dina söner och prästen Evjatar och Joav, överbefälhavaren för hären, men inte din tjänare Salomo.


text:
Nu är hela Israels ögon riktade mot dig, min herre och kung, för att du ska kungöra vem som ska efterträda dig på tronen.


text:
Annars kommer min son Salomo och jag att betraktas som brottslingar så snart du, min herre och kung, är borta och vilar hos dina fäder.”


text:
Man meddelade kungen att profeten Natan var där och Natan kom in till kungen. Han bugade sig djupt för kungen med ansiktet mot marken


text:
I dag har han gått ner och offrat mängder av tjurar, gödkalvar och får och han har inbjudit kungasönerna, befälhavarna för hären och prästen Evjatar. De äter och dricker tillsammans med honom och ropar: ’Länge leve kung Adonia!’


text:
Men mig, din tjänare, prästen Sadok och Benaja, Jojadas son, och din tjänare Salomo har han inte bjudit.


text:
Har detta skett med din vetskap, kung, utan att du sagt ett ord till dina tjänare om vem som ska efterträda dig på tronen?”


text:
<pb/>Kung David gav då ett löfte under ed: ”Så sant HERREN lever, han som har räddat mig från alla faror,


text:
idag ska jag fullfölja vad jag med ed lovat inför HERREN, Israels Gud: din son Salomo ska bli kung efter mig och sitta på min tron.”


text:
<pb/>Då bugade sig Batseba djupt inför honom med ansiktet mot marken och sa: ”Må min herre och kung David leva i evighet!”


text:
<pb/>”Kalla hit prästen Sadok, profeten Natan och Benaja, Jojadas son”, befallde kungen. <pb/>När de kom inför kungen,


text:
Där ska prästen Sadok och profeten Natan smörja honom till kung över Israel. Sedan ska ni blåsa i horn och ropa: ’Länge leve kung Salomo!’


text:
För honom sedan tillbaka hit och han ska sätta sig på min tron som den nye kungen i mitt ställe, för jag har utsett honom till furste över Israel och Juda.”


text:
”Må HERREN vara med Salomo på samma sätt som han har varit med dig, min herre och kung David, och må hans rike bli ännu mäktigare än ditt!”


text:
<pb/>Prästen Sadok, profeten Natan och Benaja, Jojadas son, gick därifrån med keretéerna och peletéerna och tog med sig Salomo till Gichon och han red på kung Davids egen mulåsna.


text:
Sadok tog hornet med olja från tältet och smorde Salomo. Man blåste i horn och allt folket ropade: ”Länge leve kung Salomo!”


text:
Adonia och hans gäster hörde också all uppståndelsen just som de skulle avsluta sin fest. ”Vad är det för larm som hörs från staden?” frågade Joav när han hörde hornsignalerna.


text:
<pb/>Innan han hunnit säga mer, kom prästen Evjatars son Jonatan. ”Kom hit”, sa Adonia. ”En man som du kommer säkert med goda nyheter!”


text:
Han har skickat med honom prästen Sadok och profeten Natan och Benaja, Jojadas son, keretéerna och peletéerna och de har satt Salomo på kungens mulåsna.


text:
Sadok och Natan har smort honom till kung i Gichon. Nu har de just kommit tillbaka jublande och hela staden firar det. Det är därför det är ett sådant oväsen.


text:
och de styrande har kommit för att gratulera vår kung David och säger: ’Må din Gud göra Salomos namn ännu större än ditt och hans välde ännu större än ditt!’ Kung David tillbad Herren på sin bädd


text:
och sa: ’Välsignad vare HERREN, Israels Gud, som har utsett en efterträdare på min tron och låtit mig få se det med egna ögon!’ ”


text:
<pb/>Man berättade för Salomo: ”Adonia är rädd för kung Salomo och har gripit tag i altarets horn. Han säger: ’Kung Salomo måste svära att han inte dödar mig, sin tjänare, med svärd!’ ”


text:
Salomo svarade: ”Om han är en uppriktig man kommer inte ett hår på hans huvud att falla till marken, men om han gör något ont måste han dö.”


text:
<pb/>Kung Salomo lät hämta Adonia från altaret. När han kom, bugade han sig djupt för kungen, men Salomo sa till honom: ”Ge dig iväg hem!”


text:
<pb/>”Nu går jag snart dit varje människa på jorden måste gå en dag. Var stark och visa dig som en man!


text:
Håll vad HERREN, din Gud, befallt, så att du vandrar på hans vägar! Håll alla föreskrifter, bud, stadgar och förordningar som är nedskrivna i Moses lag, så får du framgång i allt vad du gör och vart du än vänder dig.


text:
Då ska HERREN uppfylla alla de löften han gav mig. Han sa att om mina barn och deras ättlingar är noga med hur de lever och är trogna och helhjärtade mot honom, så kommer alltid någon av dem att sitta på tronen som kung över Israel.


text:
<pb/>Du vet också vad Joav, Serujas son, gjorde mot mig och vad han gjorde mot de två överbefälhavarna för hären i Israel, Avner, Ners son, och Amasa, Jeters son. Han dödade dem i fredstid och lät deras blod flyta som om det varit krig. Han fläckade med blod bältet om sin midja och sandalerna på sina fötter.


text:
<pb/>Men var barmhärtig mot gileaditen Barsillajs söner! Låt dem få vara ständiga gäster vid ditt bord, för de tog hand om mig när jag flydde från din bror Absalom.


text:
Och vidare har du hos dig Shimi, Geras son, benjaminiten från Bachurim. Han uttalade en fruktansvärd förbannelse över mig när jag var på väg till Machanajim. När han sedan kom ner till mig vid Jordanfloden, lovade jag med ed inför HERREN att inte döda honom med svärd.


text:
Men du ska inte låta honom gå ostraffad. Du är en vis man och vet hur du ska göra med honom. Låt nu denne gå ner i dödsriket med blod i sitt grå hår.”


text:
<pb/>En dag kom Haggits son Adonia på besök till Salomos mor Batseba. ”Har du kommit i fredliga avsikter?” frågade hon honom. ”Ja”, svarade han.


text:
<pb/>”Som du vet var kungariket mitt”, sa Adonia. ”Hela Israel väntade att jag skulle bli den nye kungen. Men så ändrades allting och min bror blev kung, för det var så HERREN ville ha det.


text:
”Be kung Salomo  —  dig avvisar han inte  —  att han ger mig Avishag från Shunem till hustru”, svarade han.


text:
<pb/>Kungen reste sig när hon kom in för att tala med honom om Adonia. Han bugade sig för henne, satte sig sedan på sin tron och lät hämta en stol<f>[2]</f> åt kungamodern och hon satte sig på hans högra sida.


text:
<pb/>”Jag hoppas du inte visar bort mig, när jag nu kommer med en liten begäran till dig”, sa hon. ”Kom med din begäran, mor”, sa han. ”Jag ska inte avvisa dig.”


text:
<pb/>Kung Salomo svarade sin mor: ”Varför begär du bara Avishag från Shunem åt Adonia? Du skulle lika gärna kunna be om kungadömet åt honom. Han är ju min äldre bror och har prästen Evjatar och Joav, Serujas son, på sin sida.”


text:
<pb/>Kung Salomo svor då en ed inför HERREN: ”Gud må straffa mig både nu och i framtiden om inte Adonia får betala med sitt liv för denna begäran!


text:
Så sant HERREN lever, han som har gett mig min far Davids tron och byggt ett kungarike åt mig enligt sitt löfte, Adonia ska dö i dag!”


text:
<pb/>Sedan beordrade kung Salomo Benaja, Jojadas son, att avrätta Adonia och denne högg ner honom så att han dog.


text:
<pb/>Till prästen Evjatar sa kungen: ”Gå tillbaka till dina ägor i Anatot! Du förtjänar att dö, men jag vill inte avrätta dig nu. Du bar ju HERRENS ark inför min far David och du fick lida med honom under alla hans svårigheter.”


text:
<pb/>Så tvingade Salomo Evjatar att lämna sin ställning som HERRENS präst och på så sätt gick HERRENS ord vid Shilo beträffande Elis ättlingar i uppfyllelse.


text:
<pb/>När Joav, som hade varit med i Adonias kupp men inte hade slutit sig till Absalom, fick höra detta, flydde han till HERRENS tält och grep tag om altarets horn.


text:
När kung Salomo fick höra att Joav hade flytt till HERRENS tält och stod intill altaret, skickade han iväg Benaja, Jojadas son, med ordern att hugga ner honom också.


text:
<pb/>Benaja gick in i HERRENS tält och sa till Joav: ”Kungen befaller dig att komma ut!” ”Nej, jag vill dö här”, svarade han. Benaja talade om för kungen att Joav svarat så.


text:
<pb/>”Gör som han vill”, svarade kungen. ”Hugg ner honom och begrav honom! Befria så mig och min fars ätt från skulden för det oskyldiga blod Joav utgjutit.


text:
HERREN ska låta hans blod komma tillbaka över honom själv för att han utan min far Davids vetskap dödade två oskyldiga män, Avner, Ners son och överbefälhavare för Israels här och Amasa, Jeters son och överbefälhavare för Judas här, dessa som var rättfärdigare och bättre än han själv.


text:
Blodsskulden för detta ska för alltid vila över Joav och hans efterkommande, men sin frid ska HERREN ge till David och hans efterkommande, hans ätt och hans tron för all framtid.”


text:
<pb/>Benaja, Jojadas son, gick då och högg ner Joav som sedan begravdes på sin egen mark<f>[3]</f> i öknen.


text:
<pb/>Sedan utsåg kungen Benaja, Jojadas son, till överbefälhavare över hären och Sadok till präst i stället för Evjatar.


text:
<pb/>Kungen skickade därefter bud till Shimi och lät säga: ”Bygg dig ett hus här i Jerusalem och stanna här! Du får inte gå någon annanstans.


text:
<pb/>”Jag, din tjänare, ska göra som du säger, min herre och kung”, svarade Shimi kungen. Shimi bodde sedan en lång tid i Jerusalem.


text:
<pb/>Men tre år senare rymde två av hans slavar till kung Akish, Maakas son, i Gat. När Shimi fick reda på att hans slavar befann sig i Gat,


text:
sadlade han sin åsna för att fara till Akish i Gat för att söka efter sina slavar. Så gick han och hämtade tillbaka sina slavar från Gat.


text:
kallade han honom till sig och sa: ”Lät jag dig inte svära vid HERREN och varnade jag dig inte för att, om du gick härifrån, skulle du alldeles säkert dödas? Och du svarade att du skulle göra som jag befallde.


text:
Kungen sa vidare till Shimi: ”Tänk på allt ont som du gjorde mot min far, kung David! HERREN ska nu hämnas din ondska på dig,


text:
<pb/>På kungens befallning ledde sedan Benaja, Jojadas son, ut Shimi och högg ner honom och dödade honom. <pb/>Salomos grepp om kungariket blev allt fastare.


text:
<pb/>Salomo ingick en allians med farao, kungen i Egypten, och gifte sig med hans dotter. Han tog henne med sig till Davids stad, där hon bodde tills han hade byggt färdigt sitt palats, HERRENS hus och muren runt Jerusalem.


text:
<pb/>Salomo visade sin kärlek till HERREN genom att följa de stadgar han fått av sin far David, bortsett från att han fortsatte att offra på höjderna och tända rökelse där.


text:
Den främsta offerplatsen fanns i Givon och dit gick kungen och bar fram 1 000 brännoffer på altaret där.


text:
<pb/>I Givon uppenbarade sig HERREN för Salomo en natt i en dröm och sa: ”Be mig om vad du vill, så ska du få det!”


text:
<pb/>Salomo svarade: ”Du har visat stor nåd mot din tjänare David, min far, därför att han var trogen mot dig och rättfärdig och uppriktig i sitt hjärta. Du har fortsatt att visa samma stora nåd genom att ge honom en son som nu sitter på hans tron.


text:
HERRE min Gud, nu har du gjort mig till kung efter min far David, men jag är ju oerfaren som ett barn och vet oftast inte hur jag ska handla.


text:
Ge mig, din tjänare, nu ett lydigt hjärta och ett sådant förstånd att jag kan regera på rätt sätt över ditt folk och förstå skillnaden mellan rätt och orätt! För vem kan styra ditt folk som är så stort?”


text:
Gud svarade honom: ”Därför att du bad om detta och inte om ett långt liv, rikedom för egen del eller dina fienders undergång, utan bad om förmåga att urskilja vad som är rätt,


text:
ja, därför ska jag ge dig vad du har bett om. Jag ska ge dig större vishet än någon annan någonsin haft eller kommer att få.


text:
Jag ska dessutom ge dig vad du inte bad om, nämligen ära och rikedom. Ingen i hela världen ska under din livstid bli din like bland kungar,


text:
och om du vandrar på mina vägar och lyder mina lagar som din far David gjorde, så ska jag låta dig få leva länge.”


text:
<pb/>Sedan vaknade Salomo och förstod att det varit en dröm. <pb/>Han återvände till Jerusalem och ställde sig framför Herrens förbundsark. Där bar han fram brännoffer och gemenskapsoffer, och sedan inbjöd han hela hovet till en fest.


text:
<pb/>”Hör, min herre, vi bor båda i samma hus”, började en av dem. ”Jag fick ett barn och hon var också där i huset.


text:
Tredje dagen efter att mitt barn fötts fick den här kvinnan också ett barn. Vi var ensamma och det var inga andra i huset.


text:
Då gick hon upp mitt i natten när jag, din tjänarinna, sov, tog min son som låg bredvid mig till sig och lade det döda barnet i mina armar.


text:
På morgonen när jag skulle ge mitt barn mat, upptäckte jag att det var dött, men när jag såg närmare på det på morgonen, såg jag att det inte var det barn jag fött.”


text:
<pb/>Den andra kvinnan sa: ”Det var visst hennes egen son och barnet som lever är mitt!” Men den första stod på sig: ”Nej, det döda barnet är ditt och det som lever är mitt!” På det sättet grälade de alltså inför kungen.


text:
<pb/>Då sa kungen: ”Den ena säger att det levande barnet är hennes och att det döda barnet tillhör den andra. Den andra säger att det levande barnet är hennes och det döda den andras.


text:
<pb/>Barnets mor som fylldes av kärlek till sin son, utropade då: ”Nej, min herre! Ge henne barnet i stället! Döda det inte!” ”Nej, varken du eller jag ska ha honom”, sa den andra kvinnan. ”Dela honom mitt itu!”


text:
<pb/>Över hela Israel fick man höra talas om den dom kung Salomo avkunnade och alla visade honom vördnad, för de insåg vilken vishet Gud hade gett honom.


text:
<t>Elichoref och Achia, Shishas söner var kungens sekreterare. <pb/>Joshafat, Achiluds son, var kansler. <pb/></t>


text:
<t>Benaja, Jojadas son, var överbefälhavare för hären. <pb/>Sadok och Evjatar var präster. <pb/></t>


text:
<t>Asarja, Natans son, var överfogde. <pb/>Savud, Natans son, en präst, var kungens personlige rådgivare. <pb/></t>


text:
<t>Achishar hade hand om palatsets affärer. <pb/>Adoniram, Avdas son, hade ansvaret för tvångsarbetena.</t>


text:
<pb/>Det fanns också tolv fogdar vid Salomos hov som var sin månad under året fick sörja för kungens och hovets underhåll.


text:
<t>Baana, Achiluds son, över Taanak och Megiddo, hela den del av Bet-Shean som ligger vid sidan av Saretan, nedanför Jisreel och hela trakten från Bet-Shean ända till Avel Mechola och bortom Jokmeam. <pb/></t>


text:
<t>Gevers son över Ramot i Gilead, vilket innefattade Jairs byar, den Jair som var son till Manasse i Gilead och dessutom området Argov i Bashan med sextio stora städer med murar och kopparportar. <pb/></t>


text:
<t>Achimaas, han som hade gift sig med Basemat, en annan av Salomos döttrar, över Naftali. <pb/></t>


text:
<t>Gever, Uris son, över Gilead med de områden som hade tillhört Sichon, amoréernas kung, och Og, kungen i Bashan. Det fanns bara en fogde i det landet.</t>


text:
Kung Salomo regerade över alla rikena från floden Eufrat ända till filistéernas land och ner till Egyptens gräns. De betalade skatt till Salomo och de fortsatte att tjäna honom så länge han levde.


text:
<pb/>För försörjningen i palatset behövdes dagligen 9 000 liter<f>[5]</f> fint mjöl och dubbelt så mycket vanligt mjöl,


text:
<pb/>Salomos välde sträckte sig över alla riken väster om floden Eufrat, från Tifsach till Gaza, och landet hade fred på alla sidor.


text:
<pb/>Under hela Salomos livstid levde Juda och Israel, från Dan till Beer Sheva, i trygghet, var och en under sin vinstock och sitt fikonträd.


text:
<pb/>Varje månad sörjde fogdarna för underhållet åt kung Salomo och alla som kom till hans bord så att ingenting fattades


text:
Han var visare än någon annan människa, visare än esrachiten Etan och visare än någon av Machols söner Heman, Kalkol och Darda. Ryktet om honom spred sig till folken runt omkring.


text:
Han kunde förklara växternas liv, alltifrån Libanons cedrar till den lilla isopen som tränger fram i murarnas springor. Han undervisade om allt slags djur- och fågelliv, om kräldjur och fiskar.


text:
Från alla länder kom människor för att lyssna till Salomos vishet, sända av alla kungar som hört om hans vishet.


text:
<pb/>Kung Hiram från Tyros hade alltid varit Davids vän. När han fick höra att Salomo hade smorts till kung efter sin far, sände han sina tjänare till Salomo.


text:
<pb/>”Du vet att på grund av krig och hot från alla sidor kunde min far inte bygga ett tempel åt HERRENS, sin Guds, namn förrän HERREN lagt alla fiender under hans fötter.


text:
Men nu har HERREN, min Gud, gett mig fred vid alla gränser, jag har inga fiender och ingen fara hotar.


text:
Därför planerar jag nu att bygga ett tempel åt HERRENS, min Guds, namn, precis som HERREN talade till min far David: ’Din son ska bli din efterträdare på tronen och bygga ett tempel åt mitt namn.’


text:
<pb/>Ge nu order om att man ska hugga ner cedrar åt mig från Libanon. Mina män ska arbeta tillsammans med dina. Jag ska betala vilken lön du än begär, för som du vet finns det ingen bland oss som är lika skicklig att hugga timmer som sidonierna.”


text:
<pb/>Hiram kände sig mycket nöjd med Salomos meddelande. ”Pris ske HERREN som gett David en sådan vis son till kung över detta stora folk”, sa han.


text:
Han svarade Salomo: <pb/>”Jag har tagit emot ditt meddelande och jag ska göra allt som du har bett mig och förse dig med både cedrar och cypresser.


text:
Mina män ska föra virket från Libanon ner till havet för att sedan flotta det utmed kusten och leverera det dit du vill ha det. Jag löser upp flottarna där och så får du ta dem därifrån. Vad beträffar ersättningen, så kan du betala med livsmedel till mitt hushåll.”


text:
och som betalning sände Salomo till hans hushåll 60 000 kubik vete och 6 000 liter<f>[7]</f> av den finaste olivoljan. Detta gav Salomo Hiram år efter år.


text:
HERREN uppfyllde sitt löfte och gav Salomo vishet. Och mellan Hiram och Salomo rådde fred och de slöt ett förbund med varandra.


text:
Salomo lät dem arbeta i skift om 10 000 man, en månad i Libanon och två månader hemma. Adoniram övervakade arbetet.


text:
På kung Salomos order bröt man stora stenblock av yppersta kvalité för att templets grund skulle kunna läggas med huggen sten.


text:
Salomos och Hirams hantverkare och män från Geval högg timret och avpassade virket och stenblocken för tempelbygget.


text:
<pb/>Det var under Salomos fjärde regeringsår och i månaden siv, den andra månaden, 480 år efter det att Israels folk lämnat slaveriet i Egypten, som Salomo började bygga HERRENS hus.


text:
Utmed hela framsidan av templet fanns en 10 meter bred portal som motsvarade templets bredd och som var 5 meter djup och den låg på framsidan.


text:
Den nedersta våningen var 2,5 meter bred, den mellersta 3 och den övre 3,5 meter bred. Man gjorde avsatser längs utsidan, och på så sätt behövde inte fästhål göras i väggarna.


text:
<pb/>Stenarna som användes vid tempelbygget hade huggits färdiga redan vid stenbrottet och därför kunde hela byggnaden uppföras utan ljudet från hammare, yxa eller andra verktyg.


text:
<pb/>Ingången till mellanvåningen fanns på templets södra sida. En trappa ledde upp till andra våningen och vidare till den tredje.


text:
När han hade byggt templet och färdigställt det, lade man på ett tak av bjälkar och klädde alltsammans med paneler av cederträ.<f>[9]</f>


text:
Han byggde sidokamrarna runt om templets väggar och fäste dem vid byggnaden med cederbjälkar. Varje våning var 2,5 meter hög.


text:
”När det gäller detta hus som du nu bygger, om du gör som jag har sagt och följer alla mina befallningar och instruktioner, så ska jag uppfylla det löfte genom dig som jag gav din far David


text:
Hela insidan från golv till tak klädde han med paneler av cederträ och golven var lagda med brädor av cypressträ.


text:
Det innersta rummet som var 10 meter långt, det allra heligaste i templet, byggde han också med panel från golv till tak av cederträ.


text:
Cederträpanelerna på templets insida var överallt dekorerade med utsirningar i form av kurbitsblad och blommor. Allt var täckt med cederträ, så att man inte såg sten någonstans.


text:
Detta inre rum var 10 meter långt, 10 meter brett och 10 meter högt. Dess väggar och tak var klädda med rent guld, liksom altaret av cederträ.


text:
Hela templets interiör klädde han med rent guld och Salomo lät göra guldkedjor som sattes för ingången till det inre rummet som också var klätt med guld.


text:
Han klädde alltså hela huset med guld så att allting var täckt av guld, även altaret, som tillhörde det inre rummet, blev klätt med guld.


text:
Den första kerubens vinge var 2,5 meter lång och likaså den andra vingen, alltså var avståndet mellan vingspetsarna 5 meter.


text:
Han placerade keruberna i det inre rummet, så att deras utbredda vingar tillsammans räckte från vägg till vägg när de berörde varandra i rummets mitt.


text:
<pb/>Salomo lät snida reliefbilder av keruber, palmer och olika slags blommor i väggarna i templets båda rum


text:
På de båda dörrarna av olivträ lät han snida keruber, palmer och blommor, allt överdraget med hamrat guld.


text:
<pb/>Muren till den inre förgården byggde han i tre lager av huggna stenar och ett lager av huggna bjälkar av cederträ.


text:
Hela byggnaden var färdig in i minsta detalj så som den skulle vara i den åttonde månaden, månaden bul, under Salomos elfte regeringsår. Det tog alltså sju år att bygga templet.


text:
<pb/>Han byggde Libanonskogshuset som var 50 meter långt, 25 meter brett och 15 meter högt, med fyra rader av cederpelare och med huggna cederbjälkar på pelarna.


text:
Alla dörröppningar var fyrkantiga och i den främre delen fanns tre dörrar i varje grupp mitt emot varandra.<f>[10]</f>


text:
<pb/>Han gjorde också en pelarhall. Den var 25 meter lång och 15 meter bred och hade ett förrum med en baldakin som hölls upp av pelare.


text:
<pb/>Han byggde också tronrummet eller domsalen där Salomo satt när han dömde folket. Det hade panel av cederträ från golv till tak.


text:
<pb/>Rummen som han själv skulle bo i längre in i byggnaden var av liknande utseende. Han byggde också ett hus i samma stil åt faraos dotter som var en av hans hustrur.


text:
Alla dessa byggnader, från grunden till utsidan av den stora förgården, uppfördes av stora stenblock av dyrbar sten som huggits ut efter mått både på insidan och utsidan.


text:
Den stora förgårdsmuren var gjord av tre varv uthuggna stenar och ett varv cederbjälkar på samma sätt som vid den inre förgården till HERRENS hus.


text:
son till en änka av Naftalis stam och hans far var en kopparsmed från Tyros. Hiram var en skicklig och begåvad konstnär och kunde göra alla slags koppararbeten. Han kom nu för att utföra alla kung Salomos arbeten.


text:
På båda pelarhuvudena ovanför den skålformade delen nära flätverket var 200 granatäpplen i rader som omgav vart och ett av dem.<f>[12]</f>


text:
Hiram placerade dessa pelare vid templets ingång. Den till höger kallades Jakin<f>[13]</f> och den till vänster Boas<f>[14]</f>.


text:
<pb/>Han gjorde Havet av gjutgods, runt, 5 meter i diameter och hälften så högt, med en omkrets på 15 meter.


text:
Runt dess kant fanns två rader av kurbitsdekorationer, tio stycken per varje halvmeter, gjutna i samma stycke som själva Havet.


text:
Havet stod på tolv oxar. Tre av dem var vända mot norr, tre mot väster, tre mot söder och tre mot öster. Havet vilade på dem, och deras bakdelar var vända inåt.


text:
Havet var en handsbredd tjockt och kanten var formad som i en skål, så att den liknade en utslagen lilja. Det rymde 60 000 liter<f>[15]</f>.


text:
<pb/>Därefter gjorde han tio flyttbara ställ. De var 2 meter långa, 2 meter breda och 1,5 meter höga.


text:
Sidoplåtarna var dekorerade med lejon, oxar och keruber, liksom hörnlisterna. Under och över lejonen och oxarna fanns hamrade blomsterkransar.


text:
Vart och ett av dessa ställ hade fyra hjul av koppar med axlar av koppar. Vart och ett av dem vilade på fyra gjutna stöd under fatet med blomsterkransar på varje sida.


text:
På insidan av stället fanns en öppning, en halv meter hög. Dess mitt var rund, 75 centimeter djup, och runt öppningen var utsirade blomsterkransar. Listerna var fyrkantiga, inte runda.


text:
Ställen hade fyra hjul som satt under sidoplåtarna på hjulaxlar fästade i ställets hörn. Hjulen var 75 centimeter höga


text:
Keruber, lejon och palmer omgivna av blomsterkransar var ingraverade på hållarnas ytor där det fanns utrymme.


text:
<pb/>Till detta gjorde han tio fat av koppar. Varje fat var 2 meter i diameter och rymde 1 200 liter<f>[16]</f> vatten. Han satte ett fat på vart och ett av de tio ställen.


text:
Fem av ställen placerade han i rummets södra del och fem i den norra. Havet ställde han i det hörn av templet som låg mot sydost.


text:
Hiram gjorde också grytorna, skovlarna och offerskålarna. Han fullbordade allt det arbete som han fått i uppdrag att göra åt kung Salomo i HERRENS hus:


text:
<pb/><t>De två pelarna, <pb/>de skålliknande pelarhuvudena, <pb/>de två flätverken som dekorationer på pelarhuvudena, <pb/></t>


text:
<t>400 granatäpplen till de båda flätverken, två rader granatäpplen för varje flätverk, som dekorerade de skålformade pelarhuvudena, <pb/></t>


text:
<t>grytorna, skovlarna och skålarna med alla tillhörande föremål.</t> <pb/>Mäster Hiram tillverkade alla föremålen åt kung Salomo till HERRENS hus i polerad koppar.


text:
<pb/>Salomo gjorde alla föremålen i HERRENS hus: <pb/><t>det gyllene altaret, <pb/>det gyllene bordet för skådebröden, <pb/></t>


text:
<t>lampställen av rent guld, fem på högra sidan och fem på vänstra framför det inre rummet, blomsterdekorationerna, lamporna och tängerna, allt av guld, <pb/></t>


text:
<t>faten, knivarna, skålarna, pannorna och fyrfaten av rent guld, <pb/>gångjärnen till dörrarna in till det allra heligaste och till templets huvudingång. Allt detta gjordes alltså av guld.</t>


text:
<pb/>När allt arbete Salomo gjorde för HERRENS hus var klart, förde han in det som blivit helgat åt HERREN av hans far David: silvret och guldet och alla kärlen och lade dem i skattkammaren i HERRENS hus.


text:
<pb/>Därefter kallade Salomo samman alla äldste i Israel, alla stamhövdingar och överhuvuden för de israelitiska familjerna. Han kallade dem till sig i Jerusalem för att hämta HERRENS ark från Sion, Davids stad.


text:
De bar upp HERRENS ark och uppenbarelsetältet samt alla de heliga föremålen som fanns i det. Det var alltså prästerna och leviterna som hämtade dem dit upp.


text:
Kung Salomo och hela Israels menighet som var samlad hos honom stod framför arken. De offrade får och boskap i en sådan mängd att de inte kunde räknas.


text:
<pb/>Prästerna bar in HERRENS förbundsark till dess plats i det inre rummet av templet, det allra heligaste, under kerubernas vingar,


text:
Stängerna var så långa att deras ändar kunde ses från det heliga, framför koret, men inte utifrån. De finns där än idag.


text:
Ingenting annat fanns i arken förutom de två stentavlorna, som Mose lade ner i den vid Horeb, när HERREN hade ingått förbundet med Israels folk efter uttåget ur Egypten.


text:
<pb/>Han sa: <pb/>”Välsignad vare HERREN, Israels Gud, som nu med sina händer har fullbordat vad han med sin mun lovade min far David när han sa:


text:
’Jag har aldrig, sedan jag förde mitt folk Israel ut ur Egypten, valt någon stad bland Israels stammar för att bygga ett hus för mitt namn. Men nu har jag valt David till att härska över mitt folk Israel.’


text:
men du är inte den som ska bygga det, utan din son, som föds åt dig, är den som ska bygga det huset åt mitt namn.’


text:
<pb/>HERREN har gjort vad han lovade. Jag har efterträtt min far David och sitter nu på Israels tron, som HERREN har lovat, och jag har byggt templet åt HERRENS, Israels Guds, namn.


text:
Jag har gjort i ordning en plats där för arken med förbundet som HERREN slutit med våra förfäder när han förde dem ut ur Egypten.”


text:
<pb/>Och inför hela Israels församling stod sedan Salomo framför HERRENS altare och sträckte ut sina händer mot himlen.


text:
<pb/>Han sa: <pb/>”HERRE, Israels Gud, det finns ingen annan Gud som du, varken uppe i himlen eller nere på jorden. Du håller förbundet och visar nåd mot dina tjänare, när de helhjärtat vandrar dina vägar.


text:
Du har hållit ditt löfte till din tjänare, min far David; vad du med din mun lovat har du idag med din hand fullbordat.


text:
<pb/>HERRE, Israels Gud, uppfyll nu också det löfte du gav din tjänare, min far David, när du sa: ’Det ska aldrig saknas en ättling till dig på Israels tron, om bara dina efterkommande är vaksamma och lever inför mig som du har gjort.’


text:
<pb/>Men skulle Gud vilja bo på jorden? Inte ens himlen, himlarnas himmel, kan rymma dig, så mycket mindre då templet som jag har byggt!


text:
Men vänd dig ändå till din tjänares bön och vädjan, HERRE, min Gud! Lyssna på det rop och den bön jag, din tjänare, idag ber inför dig:


text:
Låt din blick vaka över detta tempel natt och dag, över denna plats där du har sagt att ditt namn ska vara. Hör den bön jag, din tjänare, ber till dig, vänd mot denna plats.


text:
Hör din tjänares och ditt folk Israels vädjan, när de ber vända mot denna plats. Ja, hör i himlen där du bor och när du hör, förlåt!


text:
<pb/>När någon har begått ett brott mot en annan och blir ålagd en ed och kommer och svär den inför ditt altare i detta tempel,


text:
lyssna då från himlen och agera, skaffa rätt åt dina tjänare. Förklara den skyldige skyldig och låt honom få vad han förtjänar, men frikänn den oskyldige och återupprätta honom i rättfärdighet.


text:
<pb/>Om ditt folk Israel blir slaget av en fiende, därför att det har syndat mot dig och om folket sedan vänder om och bekänner ditt namn och ber och vädjar till dig om nåd i detta tempel,


text:
lyssna då till dem från himlen och förlåt ditt folk Israel deras synder och för dem tillbaka till det land som du gav deras förfäder.


text:
<pb/>När himlen stängs, så att det inte regnar på grund av att de har syndat mot dig och om de då ber, vända mot denna plats, och bekänner ditt namn och vänder om från sin synd när du har straffat dem,


text:
lyssna då i himlen och förlåt dina tjänares, ditt folk Israels, synd. Lär dem den rätta vägen som de ska vandra och sänd regn över det land som du har gett åt ditt folk.


text:
<pb/>Om det blir hungersnöd eller epidemier i landet, om det är mjöldagg och mögel som härjar säden, eller gräshoppor och gräsmaskar, eller om fienden belägrar deras städer, eller vilken sjukdom eller plåga det än kommer,


text:
och vilken bön eller vädjan någon av ditt folk Israel än uppsänder  —  var och en känner bäst sin egen plåga i sitt hjärta  —  och sträcker ut sina händer mot detta hus,


text:
hör det då från himlen, där du bor. Förlåt och grip in! Ge var och en vad han förtjänar, för du känner hans innersta, ja endast du känner människornas innersta.


text:
<pb/>Om en främling som inte tillhör ditt folk Israel kommer från ett avlägset land för ditt namns skull,


text:
för även där ska man få höra om ditt stora namn och om din mäktiga hand och din utsträckta arm, och han kommer och ber vänd mot detta tempel,


text:
hör då i himlen där du bor och gör vad främlingen begär av dig. Då kommer alla folk på jorden att lära känna ditt namn och frukta dig så som ditt folk Israel gör och inse att detta tempel som jag har byggt är kallat efter ditt namn.


text:
<pb/>Om ditt folk på din befallning drar ut för att strida mot sin fiende och de ber till dig, HERRE, vända mot denna stad som du har utvalt och mot detta tempel som jag har byggt åt ditt namn,


text:
<pb/>Om de syndar mot dig, för det finns ingen människa som inte syndar, och du blir vred på dem och överlämnar dem åt fienden och de förs bort i fångenskap till fiendens land, nära eller fjärran,


text:
och om de där i sitt fångenskapsland vänder om, åter vädjar till dig om nåd i sitt fångenskapsland och säger: ’Vi har syndat och handlat fel, vi har gjort det onda: Vi har syndat och handlat fel, vi har gjort det onda,’


text:
om de då där i sina fienders land vänder om till dig helhjärtat och med uppriktigt sinne och ber till dig, vända mot sitt land som du gav deras förfäder och mot den stad som du har utvalt och det tempel som jag har byggt åt ditt namn,


text:
<pb/>Förlåt ditt folk som har syndat mot dig, förlåt alla deras onda gärningar och låt deras erövrare vara barmhärtiga mot dem,


text:
Låt din blick vara riktad mot din tjänare och ditt folk Israel när de vädjar till dig och låt dina öron höra när de ropar till dig! Lyssna till dem när de än ber till dig,


text:
för du har själv avskilt dem till arvedel åt dig bland alla jordens folk, så som du talade om för din tjänare Mose när du, Herre, HERRE, förde våra förfäder ut ur Egypten.”


text:
<pb/>När Salomo hade avslutat sin bön och vädjan till HERREN, reste han sig upp framför HERRENS altare där han hade böjt knä med händerna sträckta mot himlen.


text:
<pb/>”Välsignad vare HERREN, som har uppfyllt sitt löfte och låtit sitt folk Israel få ro! Ingenting har uteblivit av allt det goda som han lovade sin tjänare Mose.


text:
HERREN, vår Gud, må vara med oss som han var med våra förfäder! Må han aldrig lämna eller överge oss!


text:
Må han vända våra hjärtan till sig så att vi vandrar på hans vägar och håller alla de bud, stadgar och befallningar som han gett våra förfäder.


text:
Orden i den bön som jag bett inför HERREN, vår Gud, må alltid vara inför honom, både dag och natt, så att han dagligen skaffar rätt åt sin tjänare och hela Israel.


text:
Överlämna era hjärtan helt åt HERREN, vår Gud, så att ni alltid följer hans lagar och befallningar precis som ni gör i dag!”


text:
Salomo offrade gemenskapsoffer till HERREN, sammanlagt 22 000 tjurar och 120 000 får och getter. Så invigde kungen och hela Israels folk HERRENS hus.


text:
Den dagen helgade kungen den mellersta delen av förgården framför HERRENS hus och offrade där brännoffer, matoffer och fettstycken av gemenskapsoffer, eftersom kopparaltaret inför HERREN var för litet för att rymma alla brännoffer, matoffer och fettstycken av gemenskapsoffren.


text:
<pb/>Salomo firade högtiden tillsammans med hela Israel. Det var en stor församling, ända från Levo-Hamat till Egyptens bäck. De firade högtiden inför HERREN, vår Gud, i sju dagar<f>[17]</f> och sedan i ytterligare sju dagar, sammanlagt fjorton dagar.


text:
Sedan sände Salomo hem dem på åttonde dagen. Folket välsignade kungen och gick hem glada och lyckliga över allt det goda HERREN hade gjort mot sin tjänare David och mot sitt folk Israel.


text:
<pb/>När Salomo hade byggt färdigt HERRENS hus och kungapalatset och uppnått allt annat som han hade längtat efter att få göra,


text:
HERREN sa till honom: <pb/>”Jag har hört din bön och din vädjan. Jag har helgat det här templet som du byggt, och jag har satt mitt namn här för evigt. Mina ögon och mitt hjärta ska alltid vara där.


text:
Om du nu vandrar mina vägar med ett ärligt och uppriktigt hjärta, som din far David gjorde inför mig, och i allting gör som jag befallt, följer mina bud och föreskrifter,


text:
då ska jag låta ditt kungadöme bestå i Israel för all framtid, precis som jag lovade din far David, när jag sa till honom att det aldrig skulle saknas en ättling till honom på Israels tron.


text:
<pb/>Men om ni eller era barn vänder er bort och överger de befallningar och bud som jag gett er och börjar tjäna andra gudar och tillbe dem,


text:
då ska jag utrota Israel ur det land som jag gav dem och förkasta detta hus som är helgat åt mitt namn. Israel kommer på så sätt att bli till ordspråk och nidvisa bland alla folk.


text:
Detta hus som nu är så imponerande, ska var och en som går förbi häpet säga: ’Varför har HERREN gjort så med detta land och detta tempel?’


text:
Svaret ska bli: ’Därför att de har övergett HERREN, sin Gud, som förde deras förfäder ut ur Egypten och i stället hållit sig till andra gudar, tillbett och tjänat dem. Det är därför HERREN lät allt detta onda drabba dem.’ ”


text:
<pb/>Efter de tjugo år som det tagit för Salomo att bygga de två husen, HERRENS hus och kungapalatset,


text:
gav han kung Hiram i Tyros tjugo städer i Galileen, eftersom denne hade försett honom med allt ceder- och cypressträ och guld som han önskat få.


text:
Men när Hiram kom från Tyros för att titta på städerna som Salomo gett honom, var han långt ifrån nöjd.


text:
”Vad är det här för städer, min broder?” frågade han. Och han gav dem namnet Kavul<f>[18]</f> som de än idag kallas.


text:
<pb/>Så här förhöll det sig med den tvångskommenderade arbetskraft som Salomo hade använt till HERRENS hus, sitt kungapalats, Millo<f>[19]</f>, Jerusalems mur och städerna Hasor, Megiddo och Geser.


text:
Geser var den stad som anfallits och intagits av farao, kungen i Egypten. Han hade dödat dess kanaaneiska befolkning, bränt ner staden och sedan gett den som hemgift till sin dotter, en av Salomos hustrur.


text:
Han byggde också upp förrådsstäder för sina vagnar och hästar. Han byggde allt som han önskade, både i Jerusalem, Libanon och över hela det område han härskade över.


text:
<pb/>Allt folk som fanns kvar av amoréerna, hettiterna, perisséerna, hivéerna och jevuséerna, som inte var israeliter,


text:
deras ättlingar som var kvar i landet, som israeliterna inte hade förmått utrota, dem gjorde Salomo till tvångsarbetare som de är än idag.


text:
Men han gjorde inga israeliter till slavar vid sina arbeten, utan de blev soldater, officerare, vagnskämpar och befälhavare för stridsvagnsstyrkor.


text:
Fogdarna över Salomos projekt hade under sig 550 tillsyningsmän som hade befälet över dem som utförde tvångsarbetet.


text:
När faraos dotter hade flyttat från Davids stad till palatset Salomo hade byggt åt henne, byggde han Millo<f>[20]</f>.


text:
<pb/>Tre gånger om året offrade Salomo brännoffer och gemenskapsoffer på det altare som han hade byggt åt HERREN och där tände han också rökelse inför HERREN. Så hade han nu gjort templet färdigt.


text:
<pb/>När drottningen av Saba hörde ryktet om Salomo och HERRENS namn, kom hon för att pröva honom med svåra frågor.


text:
Hon kom till Jerusalem med en mycket stor karavan av kameler, lastade med kryddor, guld i stor mängd och ädelstenar. Hon kom till Salomo och talade med honom om allt hon hade i tankarna.


text:
rätterna på hans bord, hovmännen som satt där, tjänarna i sina dräkter och munskänkarna som passade upp, när hon såg brännoffren han bar fram i HERRENS hus, blev hon andlös av förundran.


text:
Jag kunde inte tro det man berättade förrän jag kom hit och fick se det med egna ögon. Ändå hade man inte berättat hälften för mig! Din vishet och din rikedom överträffar allt jag hört.


text:
Lyckliga är dina män<f>[22]</f> och lyckliga dessa dina tjänare som ständigt får stå inför dig och lyssna till din vishet!


text:
Välsignad vare HERREN, din Gud, som har funnit behag i dig och satt dig på Israels tron! I sin eviga kärlek till Israel har HERREN satt dig till dess kung för att du ska sörja för lag och rättfärdighet.”


text:
<pb/>Hon gav kungen över fyra ton guld och stora mängder av olika slags kryddor och dyrbara ädelstenar. Så mycket kryddor som drottningen av Saba gav kung Salomo har aldrig förts in i landet sedan dess.


text:
<pb/>När också kung Hirams fartyg anlände med guld från Ofir, förde de även med sig stora mängder almugträ<f>[23]</f> och ädelstenar.


text:
Kungen använde almugträet till inredningen i HERRENS hus och kungapalatset och till att bygga harpor och lyror för sångarna. Så mycket almugträ har varken förr eller senare funnits i landet.


text:
<pb/>Kung Salomo gav drottningen av Saba allt hon önskade sig och bad om, förutom allt som han av kunglig frikostighet skänkte henne. Sedan återvände hon med sina tjänare tillbaka till sitt land.


text:
förutom det som handelsmän och affärsmän kom med, liksom kungarna i Arabien och ståthållarna i landet.


text:
och 300 mindre sköldar av uthamrat guld till en vikt av tre minor<f>[26]</f> guld vardera. Dessa placerade han i Libanonskogshuset.


text:
Den hade sex trappsteg, och ett ryggstöd som var avrundat upptill. På bägge sidorna av sätet fanns armstöd, och vid vart och ett av dem stod ett lejon.


text:
Tolv lejon stod också på de sex trappstegen, ett i varje ände. Något sådant hade aldrig gjorts i något annat kungarike.


text:
<pb/>Alla kung Salomos dryckeskärl och alla kärl i Libanonskogshuset var av rent guld. Silvret betraktades inte på Salomos tid som värt någonting.


text:
<pb/>Kungen hade fartyg som seglade till Tarshish med Hirams fartyg, och återvände vart tredje år med guld, silver, elfenben, apor och påfåglar<f>[27]</f>.


text:
Var och en av dem gav honom årligen gåvor, föremål av silver och guld, kläder, vapen, kryddor, hästar och mulåsnor.


text:
<pb/>Salomo samlade också vagnar och hästar. Han hade 1 400 vagnar och 12 000 hästar, dels i vagnstäderna, dels hos kungen i Jerusalem.


text:
Silvret var tack vare Salomo lika vanligt i Jerusalem som sten och cederträ lika vanligt som mullbärsfikonträ i Låglandet.


text:
Varje vagn som de importerade från Egypten kostade 600 siklar silver och en häst 150 siklar. De exporterade dem också till hettiternas och araméernas kungar.


text:
<pb/>Kung Salomo älskade många utländska kvinnor vid sidan om faraos dotter, kvinnor från Moab, Ammon, Edom och Sidon och från hettiterna.


text:
De var folk om vilka HERREN hade sagt till israeliterna: ”Ni ska inte beblanda er med dessa folk, eftersom de förleder er, så att ni fäster er vid deras avgudar.” Ändå höll sig Salomo till dem i kärlek.


text:
och när han började bli äldre, fick de honom att tillbe andra gudar. Han höll sig inte längre helhjärtat till HERREN, sin Gud, som hans far David hade gjort.


text:
Alltså gjorde Salomo det som var ont i HERRENS ögon och han följde inte HERREN i allt som hans far David hade gjort.


text:
Han byggde till och med en offerplats på berget öster om Jerusalem åt Kemosh, moabiternas vidrighet, en annan åt Molok<f>[29]</f>, ammoniternas vidrighet,


text:
<pb/>HERREN blev mycket vred på Salomo för att han hade avfallit från HERREN, Israels Gud, som två gånger hade uppenbarat sig för honom


text:
och varnat honom för att tillbe andra gudar. Men Salomo hade inte rättat sig efter HERRENS befallning


text:
och därför sa HERREN till honom: ”Eftersom det förhåller sig så här med dig och du har inte hållit mitt förbund och inte heller levt efter mina lagar, ska jag ta riket från dig och ge det åt en av dina tjänare.


text:
men inte hela. För min tjänare Davids skull och för min utvalda stad Jerusalems skull ska han få behålla en av stammarna.”


text:
<pb/>HERREN såg till att Salomo fick en motståndare i edoméen Hadad som tillhörde den edomitiska kungafamiljen.


text:
<pb/>Tidigare när David hade stridit mot Edom, hade Joav, överbefälhavaren för hans här, dragit upp för att begrava dem som dött och han hade då tagit livet av alla män i Edom.


text:
Men Hadad som bara var en pojke flydde till Egypten tillsammans med några edoméer som varit hans fars tjänare.


text:
De begav sig från Midjan till Paran där de tog med sig ytterligare några män och gick till Egypten. Där tog farao, kungen av Egypten, emot dem och gav Hadad ett hus med mark och även underhåll.


text:
<pb/>Farao såg med stor välvilja på Hadad och gav honom en syster till drottning Tachpenes som hustru.


text:
Tachpenes syster födde åt honom en son, Genuvat, som Tachpenes lät växa upp i faraos palats tillsammans med faraos egna söner.


text:
Men när Hadad i Egypten fick höra att både David<f>[30]</f> och överbefälhavaren Joav var döda, bad han farao om tillåtelse att få vända tillbaka till sitt eget land.


text:
<pb/>Farao frågade honom: ”Vad är det du saknar här, eftersom du vill tillbaka hem?” ”Ingenting, men jag vill ändå resa hem igen”, svarade han.


text:
<pb/>Ännu en av Salomos fiender som Gud lät resa upp var Reson, Eljadas son, som hade flytt från sin herre Hadadeser, kungen i Sova.


text:
Reson hade blivit ledare för ett gäng banditer efter att David slog ner dem<f>[31]</f>. De drog iväg och bosatte sig i Damaskus och tog kontrollen över staden.


text:
Under hela Salomos livstid var Reson Israels fiende och utgjorde ytterligare ett problem för honom vid sidan av Hadad. Reson härskade i Aram och var alltså Israels fiende.


text:
<pb/>En annan upprorsmakare var Salomos tjänare, Nevats son, Jerobeam från Sereda i Efraim. Hans mor hette Serua och var änka.


text:
Detta är bakgrunden till hans uppror mot kungen: Salomo höll på att bygga upp Millo och reparerade murarna i sin far Davids stad.


text:
Jerobeam var en duktig arbetare och när Salomo upptäckte hur bra denne unge man arbetade, gjorde han honom ansvarig för det arbete som Josefs stam skulle utföra.


text:
<pb/>En dag när Jerobeam var på väg från Jerusalem, träffade han profeten Achia från Shilo som var klädd i en alldeles ny mantel. De två var ensamma på fältet.


text:
och sa till Jerobeam: ”Ta tio av de här bitarna, för HERREN, Israels Gud, säger: ’Jag ska ta kungariket ur Salomos hand och ge dig tio av stammarna.


text:
Men jag ska lämna kvar en stam åt honom för min tjänare Davids skull och för Jerusalems skull, den stad som jag har utvalt bland alla Israels stammar.


text:
De har övergett mig och börjat tillbe Astarte, sidoniernas gudinna, Kemosh, Moabs gud, och Milkom, ammoniternas gud. De har inte vandrat på mina vägar och inte gjort vad som är rätt inför mig. De har inte följt mina lagar och föreskrifter så som hans far David gjorde.


text:
<pb/>Men jag ska inte ta hela riket från Salomo nu. För min tjänare Davids skull, honom som jag utvalde därför att han höll mina bud och lagar, ska jag låta Salomo regera under resten av sitt liv.


text:
Hans son ska få behålla en stam, så att min tjänares Davids lampa kan fortsätta att brinna inför mig i Jerusalem, den stad som jag har utvalt åt mitt namn.


text:
Om du lyder vad jag befaller dig och vandrar på mina vägar och gör vad som är rätt inför mig och håller mina stadgar och bud som min tjänare David gjorde, då ska jag vara med dig och jag ska bygga åt dig ett kungahus som består så som jag byggde åt David och jag ska ge Israel åt dig.


text:
<pb/>Salomo försökte döda Jerobeam, men han flydde till Shishak, kungen i Egypten. Där stannade Jerobeam tills Salomo var död.


text:
Sedan dog han och gick till vila hos sina fäder och begravdes i sin far Davids stad. Hans son Rehabeam blev kung efter honom.


text:
När Jerobeam, Nevats son, fick höra det  —  han var då i Egypten, dit han hade flytt undan kung Salomo  —  återvände han från Egypten.


text:
”Din far gjorde vårt ok tungt. Gör nu arbetsbördan lättare för oss, det tunga ok din far lade på oss, så ska vi tjäna dig!”


text:
<pb/>Sedan rådgjorde kung Rehabeam med de äldre män som hade varit i tjänst hos hans far Salomo medan han levde. ”Vad råder ni mig att svara dessa människor?” frågade han.


text:
<pb/>”Om du idag blir detta folks tjänare och ger dem ett välvilligt svar kommer de alltid att tjäna dig”, svarade de.


text:
<pb/>Men Rehabeam avfärdade de äldres råd och frågade de yngre männen som hade vuxit upp tillsammans med honom och som nu var i hans tjänst.


text:
Han frågade dem: ”Vad råder ni mig att ge dessa människor för svar? De begär att jag ska lätta på det ok min far lade på dem.”


text:
<pb/>De unga männen som vuxit upp tillsammans med honom svarade: ”Du ska säga så här till dem som säger till dig att din far har lagt ett tungt ok på dem, men lätta du på det: ’Mitt lillfinger<f>[32]</f> är tjockare än min fars midja.


text:
Min far lade på er ett tungt ok, men jag ska göra det ännu tyngre. Min far använde ris mot er, men jag ska använda skorpiongissel.’ ”


text:
<pb/>Efter tre dagar återvände Jerobeam och hela folket till Rehabeam som kungen hade sagt att de skulle göra.


text:
och följde de unga männens råd och svarade: ”Min far gjorde ert ok tungt, men jag ska göra det ännu tyngre. Min far använde ris mot er, men jag ska använda skorpiongissel.”


text:
<pb/>Kungen lyssnade inte till folket. HERREN styrde det så att det ord skulle gå i uppfyllelse som HERREN hade uttalat till Jerobeam, Nevats son, genom Achia från Shilo.


text:
<pb/>När hela Israel insåg att kungen inte lyssnade på dem, svarade de: <pb/><t>”Vad har vi för del i David?</t> <t>Vi delar inget med Jishajs son.</t> <t>Dra hem, Israel!</t> <t>Se om ditt hus själv, David!”</t> <pb/>Så gick israeliterna hem.


text:
När kung Rehabeam skickade ut Adoram som var ansvarig för tvångsarbetena, stenade israeliterna honom till döds. Kung Rehabeam lyckades rädda sig i sin vagn och fly till Jerusalem.


text:
<pb/>När Israels folk fick höra att Jerobeam hade återvänt från Egypten, skickade de efter honom och kallade honom till ett möte med hela folket. Där gjorde de honom till kung över Israel. Det var bara Judas stam<f>[33]</f> som höll sig till Davids familj.


text:
<pb/>Vid sin ankomst till Jerusalem mönstrade Rehabeam Juda och Benjamins arméer, 180 000 utvalda soldater, för att strida mot Israel och återfå kungamakten åt Salomos son Rehabeam.


text:
<pb/>”Säg till kung Rehabeam av Juda, Salomos son, och till alla i Juda och Benjamin och det övriga folket:


text:
’Så säger HERREN: ”Ni ska inte dra ut och strida mot era bröder, Israels folk! Vänd tillbaka hem, var och en till sitt, för det som har hänt kommer från mig!” ’ ” <pb/>Då lydde de HERRENS ord och återvände till sitt, så som HERREN befallt.


text:
<pb/>Jerobeam befäste Shekem i Efraims bergsbygd och slog sig ner där. Senare gick han och byggde upp Penuel.


text:
och att, om folket fortsatte att offra i HERRENS hus i Jerusalem, de skulle kunna vända tillbaka till sin herre Rehabeam, kungen av Juda. De skulle till och med kunna döda honom för att sedan vända tillbaka till Rehabeam.


text:
<pb/>Jerobeam lät då på uppmaning av sina rådgivare tillverka två kalvar av guld och sa till folket: ”Det blir alldeles för besvärligt för er att gå upp till Jerusalem. Här är dina gudar, Israel, som ledde dig ut ur Egypten!”


text:
Dessa förledde folket att synda. Man reste till och med ända upp till Dan för att tillbe den kalv som fanns där.


text:
Jerobeam byggde också upp tempel på offerhöjderna och avskilde präster bland folket, även sådana som inte var leviter.


text:
Jerobeam instiftade en högtid på femtonde dagen i åttonde månaden i Betel, motsvarande högtiden i Juda. Jerobeam offrade själv till kalvarna som han låtit göra. Och det var där i Betel som han avskilde präster för offerplatserna som han låtit göra.


text:
På femtonde dagen i åttonde månaden som han själv valt, offrade han på altaret som han byggt i Betel. Så instiftade han en högtid för israeliterna och gick upp till altaret för att offra.


text:
<pb/>En gudsman hade på HERRENS befallning kommit från Juda till Betel, när Jerobeam stod vid altaret för att tända offerelden.


text:
Han ropade HERRENS ord mot altaret: ”O, altare, altare! Så säger HERREN: ’I Davids ätt ska en son födas vid namn Josia. Han ska på dig offra de offerhöjdspräster som nu har kommit hit för att tända offereld och människoben ska då brännas på dig.’ ”


text:
<pb/>Sedan gav han ett tecken: ”Detta är tecknet på att det är HERREN som talat: detta altare ska falla sönder och askan på det ska spillas ut.”


text:
<pb/>När kung Jerobeam hörde gudsmannens ord mot altaret i Betel, sträckte han ut sin hand från altaret och gav order om att han skulle gripas. Men när han sträckte ut sin hand mot mannen förtvinade den, så att han inte kunde dra den tillbaka.


text:
Samtidigt rämnade altaret och askan spilldes ut, precis det tecken som gudsmannen på HERRENS befallning hade sagt.


text:
<pb/>”Be och vädja till HERREN, din Gud, att återställa min hand igen”, sa kungen till gudsmannen. Gudsmannen bad till HERREN och kungens hand blev återställd och var nu som förut.


text:
<pb/>Då sa kungen till gudsmannen: ”Kom med mig till palatset och ät med mig så ska jag ge dig en gåva!”


text:
<pb/>”Inte ens om du gav mig hälften av all din rikedom skulle jag gå med dig”, svarade gudsmannen kungen. ”Inte heller vill jag äta eller dricka vatten på denna plats,


text:
för HERREN har gett mig en bestämd order om att inte äta eller dricka någonting och att jag inte heller ska gå tillbaka samma väg jag kom.”


text:
<pb/>Men i Betel bodde det en gammal profet och hans söner kom hem och berättade vad gudsmannen hade gjort i Betel den dagen och vad han hade sagt till kungen.


text:
<pb/>”Vilken väg tog han?” frågade den gamle profeten. Hans söner visade honom vägen som gudsmannen från Juda hade tagit.


text:
red efter gudsmannen och hittade honom där han satt under en terebint. ”Är du gudsmannen som kommer från Juda?” frågade han honom. ”Ja, det är jag”, svarade han.


text:
<pb/>”Nej, jag kan inte vända tillbaka och gå med dig”, svarade gudsmannen. ”Jag kan inte heller äta eller dricka med dig här.


text:
HERREN befallde mig: ’Du ska varken äta eller dricka där. Du ska inte heller gå tillbaka samma väg som du har gått dit.’ ”


text:
<pb/>”Jag är också profet som du”, sa den gamle mannen. ”En ängel har gett mig ett budskap från HERREN: ’För honom tillbaka med dig hem och ge honom bröd att äta och vatten att dricka.’ ” Den gamle mannen ljög för honom,


text:
och han ropade till gudsmannen från Juda: ”Så säger HERREN: ’Du har varit upprorisk mot HERRENS ord och inte lytt den befallning som HERREN, din Gud, gav dig.


text:
Du har kommit tillbaka hit och ätit och druckit där han hade förbjudit dig att äta och dricka. Din kropp ska därför inte bli begravd i dina fäders grav.’ ”


text:
<pb/>När gudsmannen hade avslutat måltiden, sadlade profeten som fört honom tillbaka en åsna åt honom


text:
och han gav sig iväg igen. Men på vägen kom ett lejon emot honom och dödade honom. Hans kropp låg där på vägen med åsnan och lejonet stående bredvid.


text:
De som kom förbi såg kroppen ligga på vägen och lejonet stå bredvid. De gick och berättade detta i staden där den gamle profeten bodde.


text:
<pb/>När profeten som hade fört gudsmannen tillbaka från sin färd hörde detta, sa han: ”Det är gudsmannen som var upprorisk mot HERRENS befallning. Det är därför som HERREN överlämnat honom åt lejonet och låtit lejonet riva ihjäl honom. Det blev som HERREN hade talat till honom.”


text:
<pb/>Han gav sig iväg och fann hans kropp på vägen. Åsnan och lejonet stod fortfarande kvar där. Lejonet hade inte ätit av kroppen och inte heller rivit åsnan.


text:
Profeten lyfte upp gudsmannens kropp och lade den på åsnan och tog den med hem till staden för att hålla dödsklagan över mannen och begrava honom.


text:
<pb/>Efter begravningen sa han till sina söner att de, när han dog, skulle begrava honom där profeten låg och han tillade: ”Lägg mina ben bredvid hans ben!


text:
För det ord han på HERRENS befallning ropade ut mot altaret i Betel och mot alla tempel på offerhöjderna i alla Samariens städer ska verkligen gå i uppfyllelse.”


text:
<pb/>Trots detta vände inte Jerobeam om från sin ogudaktiga väg. Han utsåg ännu fler män bland folket till präster, ja, vem som ville kunde få bli vigd till präst vid offerplatserna.


text:
Då sa Jerobeam till sin hustru: ”Gå och förklä dig så att ingen kan känna igen dig som Jerobeams hustru! Sedan ska du gå till Shilo och söka upp profeten Achia, han som förutsade att jag skulle bli kung över detta folk.


text:
Ta med dig tio bröd, några kakor och en kruka honung och gå till honom. Han kommer då att tala om för dig hur det går med pojken.”


text:
<pb/>Jerobeams hustru gjorde så och gav sig iväg till Achias hem i Shilo. Achia var nu en gammal man och kunde inte se.


text:
Men HERREN talade om för honom att Jerobeams hustru skulle komma förklädd till honom för att fråga om sin sjuke son. HERREN talade också om för Achia vad han skulle svara henne.


text:
<pb/>När därför Achia hörde henne komma i dörren, ropade han: ”Kom in, du Jerobeams hustru! Varför försöker du dölja vem du är? Jag har sorgliga nyheter åt dig.


text:
Gå och säg till Jerobeam: ’Så säger HERREN, Israels Gud: ”Jag upphöjde dig ur folket och gjorde dig till furste över mitt folk Israel.


text:
Jag ryckte kungariket från Davids familj och gav det till dig, men du har inte varit som min tjänare David som lydde mina befallningar och helhjärtat följde mig och gjorde endast det som var rätt inför mig.


text:
Du har gjort mer ont än någon före dig. Du har gjort andra gudar åt dig och väckt min vrede med dina gjutna gudar. Eftersom du har vänt ryggen åt mig


text:
ska jag låta olyckor komma över Jerobeams familj. Jag ska utrota alla Jerobeams manliga ättlingar i Israel, både slavar och fria. Jag ska förinta hela hans hus, som man bränner gödsel tills det inte finns något kvar.


text:
De i Jerobeams familj som dör inne i staden ska ätas av hundar, och de som dör ute på landsbygden blir mat till fåglarna.” ’ Så har HERREN talat.


text:
Hela Israel ska hålla dödsklagan över honom och begrava honom, och han är den ende i Jerobeams familj som kommer att läggas i en grav, för det är bara i honom bland dem som HERREN, Israels Gud, har sett något gott.


text:
<pb/>HERREN ska låta en kung uppstå i Israel, som ska utplåna Jerobeams hela släkt. Och vad händer inte redan nu idag?<f>[34]</f>


text:
HERREN ska slå Israel, så att det blir som vajande vass i vatten. Han ska rycka upp Israel från detta goda land, som gavs till deras förfäder, och sprida ut dem till andra sidan av floden Eufrat. De har väckt HERRENS vrede genom sina asherapålar<f>[35]</f> som de gjort.


text:
<pb/>Jerobeams hustru återvände till Tirsa, och just som hon gick in genom dörren till sitt hem dog pojken.


text:
Han begravdes, och hela Israel höll dödsklagan över honom, precis som HERREN hade förutsagt genom sin tjänare profeten Achia.


text:
<pb/>Jerobeams historia i övrigt, de krig han förde och annat som skedde under hans regeringstid, finns nedtecknat i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>Rehabeam, Salomos son, var kung i Juda. Han var fyrtioett år gammal när han började regera och innehade tronen i Jerusalem i sjutton år, i den stad som HERREN hade utvalt bland alla Israels stammar att låta sitt namn bo i. Rehabeams mor var ammonitiska och hette Naama.


text:
<pb/>Folket i Juda gjorde det som var ont inför HERREN, och med de synder de begick väckte de hans vrede ännu mer än vad deras fäder hade gjort.


text:
De byggde åt sig offerhöjder, satte upp stenstoder<f>[36]</f> och asherapålar på alla höjder och under alla grönskande träd.


text:
Det fanns till och med manliga tempelprostituerade i landet, och folket tog efter alla avskyvärdheter hos de folk HERREN hade drivit bort för israeliterna.


text:
Han plundrade HERRENS hus och kungapalatset på alla skatter. Han tog allting, även de guldsköldar som Salomo hade låtit göra.


text:
Kung Rehabeam lät i stället för dem göra sköldar av koppar i stället och lämnade dem i förvar hos den kungliga livvakten vid ingången till palatset.


text:
Varje gång kungen gick till HERRENS hus gick livvakterna med och bar dessa sköldar och lämnade dem sedan tillbaka till vaktrummet.


text:
När Rehabeam dog begravdes han bland sina fäder i Davids stad. Hans mor var ammonitiskan Naama. Han efterträddes av sonen Aviam.


text:
Han syndade på samma sätt som sin far, och hans hjärta var inte hängivet HERREN, hans Gud, som hans far Davids hade varit.


text:
Men för Davids skull lät HERREN, hans Gud, alltid en lampa brinna för honom i Jerusalem och upphöjde hans son till hans efterträdare och gjorde Jerusalem starkt.


text:
David hade gjort det som var rätt inför HERREN och aldrig vänt sig bort från hans befallningar under hela sin livstid, med undantag för fallet med hettiten Uria.


text:
<pb/>Aviams historia i övrigt, vad han gjorde, finns nedtecknat i Juda kungars krönika. Det var krig mellan Aviam och Jerobeam.


text:
Han drev ut de manliga kulttjänarna ur landet och rev ner alla de gudabilder som hans far hade gjort.


text:
Han avsatte till och med sin mor Maaka som drottningmoder, därför att hon hade låtit tillverka en asherapåle. Den högg han ner och brände upp i Kidrons dal.


text:
Men offerplatserna blev inte avskaffade, fastän Asa i sitt innersta var trogen till HERREN under hela sin livstid.


text:
Kung Basha av Israel drog ut mot Juda och befäste Rama för att hindra att någon kom vare sig till eller från Asa, kungen i Juda.


text:
Då tog Asa allt silver och guld som fanns kvar i skattkammaren i HERRENS hus, och även skatterna i kungapalatset, och bad sina tjänare att föra alltsammans till araméerkungen i Damaskus, Ben-Hadad, son till Tavrimmon, son till Hesjon, och säga:


text:
<pb/>”Låt oss ingå förbund, du och jag, liksom det var mellan din far och min far. Jag sänder dig en gåva av silver och guld. Bryt ditt förbund med Israels kung Basha, så att han lämnar mig i fred.”


text:
<pb/>Ben-Hadad gick med på kung Asas förslag och sände sina befälhavare mot Israels städer. Han intog Ijon, Dan, Avel Bet-Maaka och hela Kinneret och hela Naftalis land.


text:
Kung Asa sammankallade då alla judéerna, och de förde bort från Rama sten och timmer som Basha använt. Det använde kung Asa till att bygga upp Geva i Benjamin och Mispa.


text:
<pb/>Asas historia i övrigt, hans erövringar, vad han gjorde och de städer han byggde finns nedtecknat i Juda kungars krönika. <pb/>På äldre dagar fick han en sjukdom i sina fötter.


text:
När han dog begravdes han bland sina fäder i sin far Davids stad, och hans son Joshafat efterträdde honom.


text:
<pb/>Under Juda kung Asas andra regeringsår blev Jerobeams son Nadav kung i Israel. Han regerade i Israel i två år.


text:
Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon. Han gick samma vägar som sin far, begick samma synder och förledde Israel till synd.


text:
<pb/>Basha, son till Achia från Isaskars stam, ledde en sammansvärjning mot Nadav och mördade honom när han med den israelitiska armén belägrade den filisteiska staden Gibbeton.


text:
<pb/>Så fort han blivit kung dödade Basha alla som tillhörde Jerobeams familj och lämnade ingen levande varelse kvar, utan utplånade dem alla, precis som HERREN hade sagt genom sin tjänare Achia från Shilo.


text:
Detta skedde därför att Jerobeam hade retat HERREN, Israels Gud, till vrede genom att synda och förleda Israel till synd.


text:
Under Juda kungs Asas tredje regeringsår blev Basha, Achias son, kung över Israel och regerade i Tirsa i tjugofyra år.


text:
Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon. Han följde Jerobeams vägar och begick samma synder som denne förlett Israel till.


text:
<pb/>”Jag lyfte upp dig ur gruset för att göra dig till furste över mitt folk Israel, men du har vandrat på Jerobeams vägar. Du har fått mitt folk Israel att synda och mig att bli vred.


text:
Därför ska jag nu rensa bort Basha och hans familj, på samma sätt som jag gjorde med Jerobeam, Nevats son.


text:
De i Bashas familj som dör inne i staden ska bli uppätna av hundar, och de som dör ute på landsbygden ska bli mat åt fåglar.”


text:
<pb/>Bashas historia i övrigt, vad han gjorde och hans erövringar finns nedtecknat i Israels kungars krönika.


text:
Genom profeten Jehu, Hananis son, kom HERRENS ord till Basha och hans familj: på grund av allt det onda han hade gjort inför HERREN, väckt hans vrede genom sina handlingar och förgjort Jerobeams familj, gick det för honom som för dennes familj.


text:
<pb/>Ela, Bashas son, blev kung i Israel under kung Asas tjugosjätte regeringsår i Juda, och han regerade i två år i Tirsa.


text:
Då anstiftade hans tjänare Simri, som hade befälet över hälften av stridsvagnarna, en sammansvärjning mot honom. En dag var kung Ela berusad när han befann sig i Tirsa hemma hos Arsa, som hade ansvaret för palatset i Tirsa.


text:
Simri kom in, slog ner och dödade Ela. Detta hände under kung Asas tjugosjunde regeringsår i Juda. Sedan blev Simri kung i hans ställe.


text:
<pb/>Efter att ha blivit kung och intagit tronen dödade Simri hela Bashas familj och skonade ingen enda man eller pojke, varken släktingar eller vänner.


text:
Simri utrotade hela Bashas ätt i överensstämmelse med vad HERREN hade förutsagt mot Basha genom profeten Jehu.


text:
Detta var en följd av Bashas och hans son Elas synder som de hade förlett Israel till, och så väckt HERREN, Israels Guds vrede genom sina värdelösa gudar.


text:
<pb/>Simri regerade i Tirsa i sju dagar under Juda kungs Asas tjugosjunde regeringsår. När Israels armé, som då belägrade den filisteiska staden Gibbeton,


text:
fick höra att Simri hade gjort en sammansvärjning och mördat kungen, beslöt de att samma dag göra Omri, överbefälhavaren för hären, till kung över Israel.


text:
När Simri såg att staden var förlorad, gick han in i kungapalatset och satte eld på det och sig själv. Han dog,


text:
därför att han hade syndat och gjort det som var ont i HERRENS ögon, gått Jerobeams väg och begått samma synder som han förlett Israels folk till.


text:
<pb/>Men nu blev Israels folk delat i två halvor. Ungefär hälften av folket fortsatte att följa Omri, medan de återstående ville ha Tivni, Ginats son, till sin kung.


text:
<pb/>Omri blev kung i Israel under Juda kungs Asas trettioförsta regeringsår och regerade i tolv år, sex av dem i Tirsa.


text:
Omri köpte kullen Samaria av Semer för två siklar silver och byggde en stad där som han kallade Samaria efter Semer, den tidigare ägaren.


text:
Han följde alla Jerobeams, Nevats sons, vägar och begick samma synder som han förlett Israel till, så att de väckte HERRENS, Israels Guds vrede med sina värdelösa gudar.


text:
<pb/>Omris historia i övrigt, vad han gjorde och hans framgångar, finns nedtecknat i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>Achav, Omris son, blev kung över Israel i Juda kungs Asas trettioåttonde regeringsår. Achav regerade över Israel i Samaria i tjugotvå år.


text:
Som om det inte var ont nog att han tog efter Jerobeams, Nevats sons, synder, gifte han sig med Isebel, dotter till sidoniernas kung Etbaal och började sedan själv tjäna och tillbe Baal.


text:
och därefter tillverkade han en asherapåle och kom på så sätt att uppväcka HERRENS, Israels Guds, vrede mer än någon tidigare kung i Israel.


text:
<pb/>Under Achavs regering byggde Hiel från Betel upp Jeriko på nytt. När han lade dess grund kostade det honom hans förstfödde son Aviram, och när han satte upp stadsportarna kostade det honom hans yngste son Seguv. Detta var helt enligt HERRENS ord, som hade uttalats av Josua, Nuns son.<f>[40]</f>


text:
<pb/>Elia från Tishbe i Gilead talade till kung Achav: ”Så sant som HERREN, Israels Gud lever, han som jag tjänar, kommer det inte att falla vare sig dagg eller regn under dessa år annat än på mitt ord!”


text:
”Gå till Sarefat i närheten av Sidon och stanna där. Där finns en änka som jag har befallt att ge dig mat.”


text:
<pb/>Elia gick alltså till Sarefat. När han kom fram till stadsporten, fick han se en änka som gick och samlade ved och han bad henne hämta lite vatten att dricka.


text:
<pb/>När hon gick för att hämta vattnet, ropade han efter henne att också ta med en bit bröd till honom.


text:
”Så sant HERREN, din Gud, lever: jag har inte har en enda brödbit”, svarade hon. ”Jag har bara en handfull mjöl kvar och lite olja i krukan. Jag skulle just samla ihop lite ved för att laga en måltid åt mig och min son, för att sedan kommer vi att dö.”


text:
<pb/>”Var inte rädd”, sa Elia till henne. ”Gå och gör som du säger, men baka först en liten brödkaka åt mig och kom till mig med den. Sedan kan du baka åt dig och din son.


text:
HERREN, Israels Gud, säger att mjölet i din kruka inte ska ta slut, inte heller oljan i din kanna, tills HERREN sänder regn över jorden.”


text:
<pb/>Hon gick och gjorde som Elia hade sagt till henne, och både hon och hennes familj och Elia hade sedan mat att äta varje dag.


text:
<pb/>Men en tid senare blev sonen till kvinnan som ägde huset sjuk. Han blev allt sämre och till sist slutade han andas.


text:
”Du gudsman, vad är det du har gjort mot mig?” sa hon till Elia. ”Har du kommit för att påminna mig om mina synder och döda min son?”


text:
<pb/>”Ge din son åt mig”, svarade Elia. Han tog pojken ur hennes famn och bar upp honom i övre våningen till rummet där han bodde. Han lade pojken på sin säng


text:
och ropade till HERREN: ”HERRE, min Gud, varför har du gjort så illa och dödat sonen till denna änka, som jag bor hos?”


text:
<pb/>Sedan sträckte han ut sig över barnet tre gånger och ropade till HERREN: ”HERRE, min Gud, låt honom få liv igen!”


text:
Elia tog pojken och bar honom ner från det övre rummet och lämnade honom till modern. ”Se! Din son lever!” sa han.


text:
Kvinnan sa till Elia: ”Nu är jag övertygad om att du är en gudsman och att det du säger är sanning som kommer från HERREN.”


text:
<pb/>Efter en lång tid, på tredje året, kom HERRENS ord till Elia: ”Gå och träd fram inför kung Achav. Jag ska snart låta det regna över landet.”


text:
<pb/>Elia gav sig iväg för att träda fram inför kungen. <pb/>Under tiden hade hungersnöden blivit mycket svår i Samaria.


text:
<pb/>Achav kallade till sig Obadja, som hade hand om Achavs egendom, en man som hyste stor fruktan för HERREN.


text:
En gång, när Isebel höll på att döda HERRENS profeter, hade Obadja gömt hundra av dem i två grottor, femtio i varje, och försett dem med mat och vatten.


text:
<pb/>Kung Achav hade sagt till Obadja: ”Gå genom landet och sök efter källor och vattendrag för att hitta gräs, så att vi kanske kan hålla hästar och mulåsnor vid liv och slipper slakta boskap.”


text:
Plötsligt fick Obadja på sin väg se Elia komma gående, och så snart han kände igen honom, föll han ner för honom. ”Är det verkligen du, min herre Elia?” frågade han.


text:
<pb/>Men Obadja svarade: ”Vad har jag gjort för ont, eftersom du vill överlämna mig åt Achav och sända mig i döden?


text:
Ja, så sant HERREN, din Gud, lever, det finns inget folk eller kungarike där min herre inte låtit söka efter dig. Och när man svarade att du inte var där, tvingade han dessa kungariken och folk att svära på att de inte kunnat finna dig.


text:
Men så snart jag har gått härifrån, så för nog HERRENS Ande bort dig, jag vet inte vart, och när jag sedan talar om detta för Achav och han inte finner dig, dödar han mig. Ändå har jag, din tjänare, fruktat HERREN alltsedan min ungdom.


text:
Har ingen talat om för dig, min herre, vad jag gjorde när Isebel höll på att döda HERRENSprofeter, hur jag då gömde hundra av dem i två grottor och gav dem mat och vatten?


text:
<pb/>”Så sant härskarornas HERRE lever, han som jag tjänar, i dag ska jag personligen infinna mig hos Achav”, svarade Elia.


text:
”Det är inte jag som drar olycka över Israel”, svarade Elia. ”Du och din familj har förkastat HERRENS bud och följt baalsgudarna.


text:
Samla nu allt folk i Israel hos mig på berget Karmel, tillsammans med Baals fyrahundrafemtio profeter och Asheras fyrahundra profeter, som Isebel försörjer.”


text:
<pb/>Där stod Elia upp och talade till hela folket: ”Hur länge ska ni fortsätta att vingla mellan olika åsikter? Om HERREN är Gud, följ då honom! Men om Baal är det, ska ni naturligtvis följa honom!” Men de gav honom inget svar.


text:
<pb/>”Jag är den ende av HERRENS profeter som finns kvar, men Baal har fyrahundrafemtio profeter”, fortsatte Elia.


text:
”Skaffa nu fram åt oss två tjurar. De får välja en av dem åt sig, stycka den och lägga den på veden, men utan att tända eld. Jag ska göra i ordning den andra tjuren och lägga den på veden, utan att tända eld.


text:
Sedan ska ni ropa till er gud, och jag ska ropa till HERREN, min Gud, och den som svarar med eld är Gud.” <pb/>Allt folket gick med på Elias förslag.


text:
<pb/>Då vände sig Elia till Baals profeter: ”Välj en av tjurarna och gör den i ordning, för ni är många. Anropa sedan er gud, men tänd ingen eld.”


text:
<pb/>De gjorde i ordning en av tjurarna som man gav dem. De ropade sedan hela förmiddagen på Baal: ”Baal, svara oss!” Men de fick inget svar, och då började de hoppa runt altaret<f>[41]</f> som de hade gjort.


text:
<pb/>Vid middagstid började Elia driva med dem. ”Ropa högre! Förvisso är han gud, men kanske är han upptagen med annat i sina tankar<f>[42]</f>, eller också är han ute och reser! Han kanske rentav ligger och sover, så att ni måste väcka honom!”


text:
<pb/>Då ropade de ännu högre, och, som deras sed var, skar de sig med svärd och spjut så att det blödde.


text:
De höll på med sitt profetiska raseri hela eftermiddagen ända tills det var hög tid för kvällsoffret, men ingen svarade dem, ingen röst hördes och ingen verkade bry sig om vad de gjorde.


text:
<pb/>”Kom nu hit till mig”, sa Elia då till allt folket. De kom till honom, och han byggde upp HERRENS altare som hade rivits ner.


text:
Han tog tolv stenar, en för var och en av Jakobs söners stammar, hans, till vilken HERREN hade sagt: ”Ditt namn ska vara Israel.”


text:
Av dem byggde han ett altare åt HERREN. Han grävde därefter ett dike runt om det, som rymde två sädesmått<f>[43]</f>.


text:
<pb/>”Fyll fyra hinkar med vatten och häll det över brännoffret och veden”, befallde Elia. När de hade gjort det, bad han dem att göra det en gång till. Sedan befallde han: ”Gör det en tredje gång.” När de för tredje gången gjorde som han sa


text:
<pb/>När det var dags för kvällsoffret, gick Elia fram och bad: ”HERRE, Abrahams, Isaks och Israels Gud, låt det i dag bli känt att du är Gud i Israel och att jag är din tjänare, som har gjort allt detta på din befallning!


text:
HERRE, svara mig, svara mig, så att detta folk förstår att du är Gud och att du vill vända deras hjärtan tillbaka till dig!”


text:
<pb/>Då kom en eld ner från HERREN som brände upp offret, veden, stenarna och jorden och till och med torkade upp allt vattnet i diket.


text:
<pb/>När folket såg vad som hände, föll de ner med sina ansikten mot marken och ropade: ”HERREN är Gud! HERREN är Gud!”


text:
<pb/>Då sa Elia åt dem att ta Baals profeter till fånga. ”Låt inte en enda av dem komma undan”, befallde han. <pb/>De grep dem allesammans, och Elia såg till att de fördes ner till bäcken Kishon och dödades där.


text:
<pb/>Achav gick för att äta och dricka. Men Elia gick upp på toppen av berget Karmel och böjde sig ner mot marken med huvudet mellan sina knän


text:
och sa till sin tjänare: ”Gå och se ut över havet!” <pb/>Han gjorde så och kom tillbaka till Elia och sa: ”Där syns ingenting.” Sju gånger fick han samma order av Elia: ”Gå tillbaka!”


text:
<pb/>När han återvände för sjunde gången, berättade han att han hade sett ett litet moln komma upp över havet, men det var inte större än en manshand. <pb/>”Gå och säg till Achav att han tar sin vagn och ger sig iväg genast, annars kommer regnet att hindra honom”, sa Elia.


text:
<pb/>Snart förmörkades himlen av moln, det började blåsa, och det blev ett häftigt skyfall. Achav gav sig av till Jisreel,


text:
och HERRENS kraft kom över Elia, och, med manteln uppfäst runt midjan, sprang han framför Achavs vagn ända till Jisreel.


text:
<pb/>När Achav talade om för Isebel vad Elia hade gjort, och att han hade dödat profeterna med svärd,


text:
skickade hon följande meddelande till Elia: ”Må gudarna straffa mig nu och alltid om jag inte redan vid den här tiden i morgon kväll låter det gå med ditt liv som det gick med dessa profeters.”


text:
<pb/>Då blev Elia rädd och flydde för sitt liv. När han kom till Beer Sheva i Juda, lämnade han kvar sin tjänare där.


text:
Sedan gick han ensam en dagsresa ut i öknen. Han kom till en ginstbuske, satte sig under den och önskade sig döden. ”Nu får det vara nog”, sa han till HERREN. ”Ta mitt liv. Jag är inte bättre än mina fäder.”


text:
<pb/>Sedan lade han sig ner under busken och somnade. Men en ängel kom fram och rörde vid honom och sa till honom att resa sig upp och äta.


text:
Då såg Elia sig om och såg bredvid sitt huvud bröd som hade gräddats på heta stenar och en kruka med vatten. Elia åt och drack, och sedan lade han sig igen.


text:
<pb/>Då kom HERRENS ängel en andra gång och rörde vid honom och sa till honom: ”Res dig upp och ät, för annars blir resan för mycket för dig.”


text:
<pb/>Elia reste sig upp. Han åt och drack, och maten gav honom styrka så att han kunde gå fyrtio dygn i sträck till berget Horeb, Guds berg,


text:
<pb/>”Jag har gjort mitt yttersta för HERREN, härskarornas Gud”, svarade han. ”Men Israels folk har brutit sitt förbund med dig. De har rivit ner dina altaren, och med svärd dödat dina profeter. Jag är den ende som är kvar, och nu vill de döda mig också.”


text:
<pb/>”Gå ut och ställ dig inför HERREN på berget”, befallde han honom. ”HERREN ska gå förbi där.” Sedan svepte en väldig vind fram över berget, så våldsam att klipporna slets loss och krossades inför HERREN, men HERREN var inte i stormen. Efter stormen kom en jordbävning, men HERREN var inte i den.


text:
Efter jordbävningen kom det en eld, men HERREN var inte heller i elden. Efter elden hördes en stilla susning.


text:
När Elia hörde susningen, gömde han ansiktet i sin mantel och gick ut och ställde sig vid ingången till grottan. <pb/>Då hördes på nytt en röst, som frågade: ”Vad gör du här, Elia?”


text:
Han svarade än en gång: ”Jag har gjort mitt yttersta för HERREN, härskarornas Gud, men Israels folk har brutit sitt förbund med dig. De har rivit ner dina altaren, och med svärd dödat dina profeter. Jag är den ende som är kvar, och nu vill de döda mig också.”


text:
<pb/>”Gå tillbaka samma väg du kom, och gå till Damaskus öken”, sa HERREN till honom. ”När du kommer fram, ska du smörja Hasael till kung över Aram.


text:
Sedan ska du smörja Nimshis son Jehu till kung över Israel, och Elisha, som är son till Shafat från Avel Mechola, till att efterträda dig som profet.


text:
<pb/>Den som flyr undan Hasaels svärd ska dödas av Jehu, och den som flyr undan Jehus svärd, ska dödas av Elisha.


text:
Men jag ska lämna kvar sjutusen personer i Israel som aldrig har fallit ner inför Baal och gett honom en hyllningskyss.”


text:
<pb/>Elia gav sig iväg och hittade Elisha, Shafats son, som höll på att plöja en åker. Han plöjde med tolv par oxar, och Elisha gick sist och körde det tolfte paret. Elia gick fram till honom och kastade sin mantel över axlarna på honom.


text:
<pb/>Elisha lämnade oxarna och sprang efter Elia. ”Låt mig bara få kyssa min far och min mor till avsked. Sedan ska jag följa dig”, sa han. ”Gå tillbaka du”, svarade Elia. ”Du vet väl vad jag har gjort med dig?<f>[44]</f>”


text:
<pb/>Elisha gick då tillbaka till oxarna och slaktade dem och använde virket från plogen till att göra upp en eld för att koka köttet, som han gav åt folket. De åt tillsammans. <pb/>Sedan följde Elisha Elia och blev hans medhjälpare.


text:
<pb/>Ben-Hadad, kungen i Aram, mobiliserade hela sin armé, och tillsammans med trettiotvå andra kungar och deras hästar och vagnar, belägrade han Samaria och angrep det.


text:
och meddelade: ”Så säger Ben-Hadad: ’Ditt silver och guld är mitt, liksom dina bästa hustrur och barn.’ ”


text:
<pb/>Snart kom Ben-Hadads sändebud tillbaka med ett nytt meddelande: ”Så säger Ben-Hadad: ’Jag har ju sänt bud till dig att ge mig ditt silver och guld och dina hustrur och barn.


text:
Så här dags i morgon skickar jag mina tjänare för att leta igenom ditt palats och dina tjänstemäns hus, och de kommer att ta med sig allt det som du sätter värde på.’ ”


text:
<pb/>Då sammankallade Israels kung de äldste i landet. ”Ni ser hur mycket problem den här mannen skapar”, sa han till dem. ”Han krävde att få mina hustrur och barn och mitt silver och guld, och inget av det förnekade jag honom.”


text:
<pb/>Achav svarade Ben-Hadads sändebud: ”Säg till min herre och kung: ’Jag ska ge dig allt det du begärde första gången, men detta kan jag inte gå med på.’ ” Så gick de till Ben-Hadad med det svaret.


text:
<pb/>Ben-Hadad sände då följande bud till honom: ”Måtte gudarna straffa mig både nu och alltid, om jag inte förvandlar Samaria till en grushög! Det ska inte bli så mycket grus kvar av det att mina män kan få en handfull var.”


text:
<pb/>”Säg till honom”, svarade då Israels kung, ”att ingen som håller på att ta på sig rustningen ska skryta förrän det är dags att ta av den.”


text:
<pb/>Detta svar nådde Ben-Hadad när han och de andra kungarna satt och drack i sina tält. ”Gör er redo för anfall!” befallde Ben-Hadad sina officerare, och de gjorde sig redo att anfalla staden.


text:
<pb/>Då kom en profet och sökte upp Israels kung Achav och sa: ”Så säger HERREN: ’Ser du denna enorma armé? Jag ska överlämna dem åt dig i dag. Då ska du förstå att jag är HERREN.’ ”


text:
<pb/>”Men genom vem ska du göra detta?” frågade Achav. ”HERREN säger: ’Genom de unga officerarna i provinserna’ ”, svarade profeten. ”Vem ska börja anfallet?” frågade Achav. ”Det ska du göra”, svarade profeten.


text:
<pb/>Achav mönstrade de unga officerarna från provinserna, 232 man, och sedan den israelitiska armén, som bestod av 7 000 man.


text:
Mitt på dagen gick de till anfall, medan Ben-Hadad och hans trettiotvå allierade höll på att dricka sig berusade i sina tält.


text:
<pb/>Provinshövdingarnas unga officerare gick ut först. Ben-Hadads spejare meddelade då honom att trupper var i antågande från Samaria.


text:
och var och en slog ner sin motståndare. Den arameiska armén flydde. Israeliterna förföljde dem, men kung Ben-Hadad och några andra lyckades komma undan till häst.


text:
<pb/>Efter slaget gick profeten fram till Israels kung och uppmanade honom att till nästa årsskifte förstärka sina positioner, se över vad som behövde göras och förbereda sig för ett nytt anfall från kungen av Aram.


text:
<pb/>Efter nederlaget kom nämligen Ben-Hadads officerare fram till honom och sa: ”Israels Gud är en bergsgud, och det är anledningen till att de besegrade oss. Men vi kan mycket lätt besegra dem nere på slätten.


text:
och skaffa dig en ny armé lika stor som den du har förlorat. Låt oss få samma antal hästar, vagnar och soldater, och sedan ska vi strida mot dem på slätten. Då kommer vi tveklöst att besegra dem.” <pb/>Kungen lyssnade och gjorde som de föreslagit.


text:
Israel mönstrade också sin armé, ordnade med underhållsförband och drog ut för att möta araméerna. Men den israelitiska armén såg ut som ett par små gethjordar i jämförelse med den stora arameiska armén, som täckte hela landskapet.


text:
<pb/>Då kom gudsmannen till kungen i Israel och sa: ”Så säger HERREN: Araméerna påstår att HERREN är en bergsgud och inte en gud över slätten. Därför ska jag överlämna den här stora armén åt dig, och ni ska då förstå att jag är HERREN.”


text:
<pb/>De två arméerna låg i ställning mitt emot varandra i sju dagar, men på den sjunde dagen började striden. Israeliterna dödade 100 000 arameiska fotsoldater på en enda dag.


text:
De övriga flydde till staden Afek, men murarna föll över dem och dödade ytterligare 27 000 man. Ben-Hadad flydde in i staden och gömde sig i det inre rummet i ett av husen.


text:
<pb/>Hans officerare sa till honom: ”Vi har hört att Israels kungar är mycket barmhärtiga. Om vi binder säcktyg om våra höfter och rep runt våra huvuden och sedan går ut till Israels kung, så kanske han låter dig leva.”


text:
<pb/>De band säcktyg kring höfterna och rep runt huvudet och gick så till Israels kung och sa: ”Din tjänare Ben-Hadad ber dig: ’Låt mig få leva!’ ” ”Jaså, lever min bror fortfarande?” sa Israels kung.


text:
<pb/>Männen tog det som ett gott tecken och var snabba att ta fasta på de orden och sa: ”Ja, din bror Ben-Hadad!” <pb/>”Gå och hämta honom!” sa kungen till dem. De gjorde så, och när Ben-Hadad kom bjöd Achav honom att sitta upp i vagnen.


text:
<pb/>”Jag ska lämna tillbaka de städer som min far tog från din far”, sa Ben-Hadad, ”och du kan upprätta handelskvarter i Damaskus, precis som min far gjorde i Samaria.” ”I utbyte mot detta avtal är du fri”, sa Achav. De slöt förbund med varandra, och Ben-Hadad fick gå.


text:
<pb/>På HERRENS befallning sa en av profeterna till en av de övriga: ”Slå till mig!” Men mannen vägrade.


text:
<pb/>”Därför att du har vägrat att lyda HERRENS röst, ska ett lejon döda dig så fort du lämnar mig”, sa profeten till honom. Och när han gick därifrån, mötte han ett lejon som dödade honom.


text:
<pb/>Då fann profeten en annan man och bad honom: ”Slå till mig!” Mannen slog honom så att han sårade honom.


text:
<pb/>Profeten väntade sedan på kungen vid sidan av vägen, men han hade sin huvudbindel för ögonen för att dölja vem han var.


text:
<pb/>När kungen passerade, ropade profeten till honom: ”Jag, din tjänare, gav mig ut mitt i striden. En man kom till mig med en fånge och sa: ’Vakta den här mannen. Om han flyr så måste du dö, eller betala mig en talent<f>[45]</f> i silver.’


text:
Men när jag, din tjänare, hade uppmärksamheten riktad åt ett annat håll var fången borta.” ”Det är din dom”, svarade kungen. ”Du har själv uttalat den.”


text:
<pb/>Då slet profeten bort bindeln från sina ögon, och Israels kung kände igen honom som en av profeterna.


text:
Han sa till kungen: ”HERREN säger: ’Därför att du lät en man löpa som jag hade vigt åt förintelse, så måste du dö i hans ställe och ditt folk i stället för hans.’ ”


text:
<pb/>En tid därefter hände följande: Navot, en man från Jisreel, hade en vingård i utkanten av staden, inte långt från Samarias kung Achavs palats.


text:
Achav talade till Navot: ”Låt mig få din vingård! Jag vill ha den till trädgård, eftersom den ligger så nära mitt palats.” Han erbjöd Navot en bättre vingård eller bra betalt, vilket han önskade.


text:
<pb/>Achav gick tillbaka hem missmodig och arg, eftersom Navot från Jisreel talat om för honom att han inte ville ge bort sitt fädernearv. Han vägrade att äta och gick och lade sig med ansiktet mot väggen.


text:
<pb/>Hans hustru Isebel kom in och frågade: ”Vad är det som har fått dig på så dåligt humör? Varför äter du inte?”


text:
<pb/>Han svarade: ”Jag talade med Navot från Jisreel och bad honom sälja sin vingård till mig, eller byta den mot annan mark, men han vägrade att ge mig sin vingård.”


text:
<pb/>”Är det så här du agerar som kung i Israel?” frågade Isebel. ”Ät nu, och bekymra dig inte för den här saken! Jag ska ordna så att du får jisreeliten Navots vingård!”


text:
<pb/>Hon skrev brev i Achavs namn, satte hans sigill på dem och skickade dem till de äldste och förnämsta i staden, där Navot bodde.


text:
Skaffa fram två onda män, placera dem mittemot Navot och låt dem anklaga honom för att ha förbannat Gud och kungen. För sedan bort Navot och stena honom.”


text:
<pb/>De äldste och förnämsta i Navots stad följde Isebels instruktioner och gjorde som hon skrivit i sina brev till dem.


text:
Två onda män anklagade honom för att ha förbannat Gud och kungen, och man förde Navot ut ur staden och stenade honom till döds.


text:
<pb/>När Isebel fick höra nyheten, sa hon till Achav: ”Nu kan du ta den där vingården, som jisreeliten Navot vägrade att sälja till dig. Han är inte längre i livet. Han är död.”


text:
”Gå och sök upp Israels kung Achav i Samaria. Han är vid Navots vingård och håller på att lägga beslag på den.


text:
Säg till honom: ’Så säger HERREN: ”Har du både mördat en man och tagit hans arv i besittning?” Så säger HERREN: ”Hundarna ska slicka i sig ditt blod, på samma plats där de alldeles nyss slickade i sig Navots blod!” ’ ”


text:
<pb/>”Jaså, min fiende har hittat mig!” sa Achav till Elia. ”Ja”, svarade Elia. ”Jag har funnit dig, för att du har sålt dig till att göra det som är ont i HERRENS ögon.


text:
’Jag kommer att låta olycka drabba dig, utplåna dig, och jag ska inte låta någon manlig ättling till Achav, vare sig slav eller fri, få överleva.


text:
Jag tänker låta det gå med din familj på samma sätt som kung Jerobeams, Nevats sons, och kung Bashas, Achias sons, familjer, för du har gjort mig vred genom att locka Israel till synd.’


text:
De medlemmar av Achavs familj som dör inne i staden ska bli uppätna av hundar, och de som dör ute på landsbygden ska bli uppätna av fåglar.”


text:
<pb/>Det var ingen som hade sålt sig till ondskan så som Achav och som uppmuntrades av sin hustru till det.


text:
Särskilt avskyvärt handlade han genom att tillbe avgudar, precis som amoréerna hade gjort, det folk som HERREN hade fördrivit ut ur landet för Israels folks skull.


text:
<pb/>När Achav hörde dessa ord rev han sönder sina kläder och klädde sig i säcktyg, fastade och sov i säcktyg och gick omkring utan att säga ett ord.


text:
”Ser du hur Achav har ödmjukat sig inför mig? Därför att han ödmjukat sig så ska jag inte låta olyckan komma medan han lever, utan den kommer i stället att drabba hans ätt.”


text:
sa Israels kung till sina ämbetsmän: ”Har ni tänkt på att Ramot i Gilead tillhör oss? Och här sitter vi utan att göra någonting åt för att ta det från Arams kung!”


text:
<pb/>Sedan vände han sig till Joshafat och frågade: ”Vill du dra ut med mig mot Ramot i Gilead?” ”Ja”, svarade Joshafat. ”Det ska jag, jag likväl som du, och mitt folk likväl som ditt folk, mina hästar tillsammans med dina.


text:
Då kallade Israels kung samman profeterna, fyrahundra man, och frågade dem: ”Ska jag dra ut i strid mot Ramot i Gilead, eller ska jag låta bli?” De svarade: ”Gå, för Herren ska överlämna den i kungens hand.”


text:
”Jo”, svarade Israels kung Joshafat, ”det finns en till som kan rådfråga HERREN åt oss, men honom hatar jag, för han profeterar aldrig något gott för mig, utan bara ont. Det är Mika, Jimlas son.” ”Kungen bör inte tala så”, svarade Joshafat.


text:
<pb/>Israels kung kallade då till sig en av sina tjänstemän. ”Skynda dig och hämta hit Mika, Jimlas son”, befallde han.


text:
<pb/>Israels kung och Joshafat, Juda kung, satt på var sin tron i sina kungliga kläder på tröskplatsen vid Samarias stadsport, och alla profeterna profeterade inför dem.


text:
<pb/>Sidkia, Kenaanas son, gjorde sig horn av järn och förklarade: ”Så säger HERREN: Du ska stånga Aram med dessa horn tills de förgörs.”


text:
Alla de andra profeterade detsamma: ”Ja, anfall Ramot i Gilead och du ska lyckas, för HERREN kommer att överlämna staden i kungens hand.”


text:
<pb/>Budbäraren, som hade gått för att kalla på Mika, berättade för honom: ”Profeterna förkunnade med en mun framgång för kungen. Låt nu också dina ord stämma med deras och lova framgång!”


text:
<pb/>När han kom fram inför kungen, frågade denne honom: ”Mika, ska vi dra ut i strid mot Ramot i Gilead, eller ska jag låta bli?” Och Mika svarade: ”Gå, och du ska lyckas, för HERREN ska överlämna staden i kungens hand!”


text:
Kungen sa till honom: ”Hur många gånger måste jag besvärja dig att inte tala något annat än sanning i HERRENS namn?”


text:
<pb/>Då svarade Mika: ”Jag såg hela Israel förskingrat på bergen, som får utan herde. Och HERREN sa: ’De har ingen herre. Låt dem återvända hem i fred, var och en till sitt.’ ”


text:
<pb/>Israels kung sa till Joshafat: ”Var det inte det jag sa? Han profeterar inte något gott för mig, utan bara ont.”


text:
<pb/>Mika fortsatte: ”Hör här vad HERREN säger! Jag såg HERREN sitta på sin tron, och himlens hela härskara stod på bägge sidorna om honom.


text:
HERREN sa: ’Vem kan locka Achav att gå ut i strid mot Ramot i Gilead och stupa där?’ Då sa den ene si och den andre så.


text:
Då kom en ande fram och ställde sig inför HERREN och sa: ’Jag kan locka honom.’ ’Hur?’ frågade HERREN honom.


text:
Han svarade: ’Jag ska gå och bli en lögnens ande i munnen på alla kungens profeter.’ HERREN svarade: ’Locka honom, du! Du kommer att lyckas. Gå och gör så!’


text:
HERREN har alltså lagt en lögnens ande i munnen på alla dessa dina profeter, för HERREN har bestämt att olycka ska drabba dig.”


text:
<pb/>Då gick Sidkia, Kenaanas son, fram och slog Mika i ansiktet. ”Skulle HERRENS Ande ha lämnat mig för att tala till dig?” frågade han.


text:
”Det ska du komma underfund med den dag du går för att gömma dig i det innersta rummet”, svarade Mika.


text:
<pb/>Israels kung befallde: ”Arrestera Mika och för honom tillbaka till styresmannen Amon och till kungens son Joash,


text:
och säg till dem: ’Så säger kungen: Sätt den här mannen i fängelse på vatten och bröd tills jag kommer välbehållen tillbaka.’ ”


text:
<pb/>Mika svarade: ”Om du kommer välbehållen tillbaka, så har HERREN inte talat genom mig.” Sedan tillade han: ”Hör detta, alla folk<f>[46]</f>!”


text:
<pb/>Israels kung sa till Joshafat: ”Jag ska förklä mig och dra ut i striden, men du kan bära dina egna kläder.” Israels kung drog alltså ut i striden förklädd.


text:
<pb/>Nu hade Arams kung gett order till sina trettiotvå vagnsofficerare att inte ge sig i strid mot någon annan än Israels kung.


text:
När vagnsofficerare fick syn på Joshafat, tänkte de: ”Det här är Israels kung.” De omringade honom för att anfalla honom, men när Joshafat ropade till,


text:
Men någon spände sin båge och sköt på måfå och träffade Israels kung i en springa i rustningen. Kungen sa till kusken: ”Vänd vagnen och ta mig ut ur striden! Jag är sårad.”


text:
<pb/>Striden blev allt intensivare ju längre dagen led. Kungen stod kvar i sin vagn, vänd mot araméerna. Blodet från hans sår rann ner på vagnsgolvet, och när kvällen kom dog han.


text:
<pb/>Just som solen höll på att gå ner, ljöd ett rop bland trupperna: ”Låt var och en gå hem till sin stad och sitt land!”


text:
De sköljde hans vagn vid dammen i Samaria, där de prostituerade brukade bada, och hundar kom och slickade i sig kungens blod, precis som HERREN hade förutsagt.


text:
<pb/>Achavs historia i övrigt, vad han gjorde och elfenbenspalatset och städerna som han byggde, finns nedtecknat i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>Så dog alltså Achav och gick till vila hos sina förfäder. Hans son Achasja efterträdde honom som kung.


text:
Joshafat var trettiofem år gammal när han blev kung, och han regerade i tjugofem år i Jerusalem. Hans mor var Asuva, dotter till Shilchi.


text:
Joshafat följde sin far Asa utan att vika av från den vägen och gjorde det som var rätt inför HERREN.


text:
<pb/>Joshafats historia i övrigt, vad han gjorde och alla hans hjältemodiga krig, finns nedtecknat i Juda kungars krönika.


text:
<pb/>Det fanns inte någon kung i Edom vid den här tiden, bara en ställföreträdande regent<f>[47]</f>.


text:
<pb/>Joshafat byggde Tarshish-fartyg som skulle segla till Ofir för att hämta guld, men de kom aldrig dit, eftersom de led skeppsbrott vid Esjon-Gever.


text:
Achasja, Achavs son, föreslog Joshafat att deras män skulle segla tillsammans, men Joshafat accepterade inte det.


text:
<pb/>Joshafat dog och begravdes bland sina förfäder i sin förfader Davids stad. Hans son Joram blev kung efter honom.


text:
<pb/>Det var under Joshafats sjuttonde regeringsår i Juda som Achasja, Achavs son, blev kung över Israel i Samaria, och han regerade över Israel i två år.


text:
Men han gjorde det som var ont i HERRENS ögon, för han följde i sina föräldrars och i Jerobeams, Nevats sons, fotspår och förledde Israel till synd.


text:
Han tjänade och tillbad Baal och väckte HERRENS, Israels Guds, vrede, precis som hans far hade gjort.


text:
<pb/>En dag föll Achasja ner från sin sal på övre våningen i Samaria och skadade sig. Han sände bud till Baal Sebub, guden i Ekron, för att fråga om han skulle bli frisk igen.


text:
<pb/>Men då kom en HERRENS ängel och sa till Elia från Tishbe: ”Gå och möt sändebuden från kungen i Samaria och fråga dem om det är sant att det inte finns någon Gud i Israel, eftersom de går till Baal Sebub, guden i Ekron, för att fråga honom.


text:
”Där var en man som kom fram till oss”, svarade de. ”Han sa till oss att gå tillbaka till kungen som sänt oss och säga: ’Så säger HERREN: Finns det ingen Gud i Israel, eftersom du skickar bud för att fråga Baal Sebub, guden i Ekron, om råd? Därför kommer du aldrig att få lämna sängen du ligger i, utan du ska dö.’ ”


text:
”Han hade en mantel av hår och ett läderbälte om höfterna”, svarade de. ”Det var Elia från Tishbe”, sa kungen.


text:
<pb/>Han skickade genast en officer med femtio man till Elia. Denne kom upp till honom och fann Elia sittande högst uppe på en kulle. ”Du gudsman, kungen har befallt att du ska komma ner”, sa officeren till honom.


text:
<pb/>”Om jag är en gudsman, så ska eld komma ner från himlen och utplåna dig och dina femtio man”, svarade Elia. Omedelbart slog blixten ner och dödade dem allesammans.


text:
<pb/>Kungen skickade då ytterligare en officer med femtio man. ”Du gudsman”, ropade officeren till honom. ”Kungen säger att du omedelbart måste komma ner!”


text:
<pb/>Men Elia svarade som förut: ”Om jag är en gudsman, så ska eld komma ner från himlen och döda dig och dina femtio man.” Och än en gång kom Guds eld från himlen, och han och hans femtio man förintades.


text:
<pb/>För tredje gången skickade kungen iväg en officer med femtio man. Den här gången föll officeren på knä för Elia och vädjade till honom: ”Du gudsman, skona mitt liv och de här femtio männens, som är dina tjänare!


text:
Eld kom ner från himlen och förtärde de två första officerarna med deras män. Men skona nu mitt liv!”


text:
<pb/>Då sa HERRENS ängel till Elia: ”Var inte rädd utan följ med dem!” Elia lydde då ängeln och följde med dem till kungen.


text:
<pb/>”Så säger HERREN: Var det därför att det inte finns någon Gud i Israel som du kan fråga, som du skickade bud till Baal Sebub, guden i Ekron?” frågade Elia kungen. ”Därför ska du inte komma upp ur sängen du ligger i, utan du ska dö.”


text:
<pb/>Achasja dog, precis som HERREN hade förutsagt genom Elia, och hans bror Joram blev kung efter honom, eftersom Achasja inte hade någon son. Det här skedde under Jorams, Joshafats sons, andra regeringsår över Juda.


text:
<pb/>Nu var tiden inne för HERREN att hämta Elia upp till himlen i en stormvind. När Elia och Elisha lämnade Gilgal,


text:
sa Elia till Elisha: ”Stanna här, för HERREN har sänt mig till Betel.” ”Nej, så sant HERREN och du själv lever, jag ska inte lämna dig!” svarade Elisha. <pb/>Därför gick de tillsammans till Betel.


text:
Där kom profetskaran som höll till i Betel fram till Elisha och frågade: ”Vet du om att HERREN i dag tänker ta din herre ifrån dig?” ”Ja”, sa Elisha till dem. ”Jag vet, men tala inte om det!”


text:
<pb/>”Elisha, stanna kvar här, för HERREN har sänt mig till Jeriko”, sa Elia. Men Elisha svarade som förra gången: ”Så sant HERREN och du själv lever, jag ska inte lämna dig!” Därför gick de tillsammans till Jeriko.


text:
<pb/>I Jeriko kom profetskaran som fanns där fram till Elisha och frågade: ”Vet du om att HERREN i dag tänker ta din herre ifrån dig?” ”Ja”, sa Elisha till dem. ”Jag vet, men tala inte om det!”


text:
”Stanna här nu”, sa Elia sedan till Elisha, ”för HERREN har sänt mig till floden Jordan.” Men Elisha svarade som förut: ”Så sant HERREN och du själv lever, jag ska inte lämna dig!” <pb/>De gav sig alltså iväg tillsammans.


text:
Elia tog då sin mantel, vek ihop den och slog på vattnet med den. Då delade sig vattnet i floden, och de gick torrskodda över till andra sidan.


text:
<pb/>”Vad vill du att jag ska göra för dig, innan jag blir hämtad härifrån?” frågade Elia när de gick över. ”Låt mig få dubbelt så mycket av den ande som du själv har”, bad Elisha.


text:
”Du har bett om något mycket svårt”, svarade Elia. ”Men om du ser när jag tas bort ifrån dig, då ska du få vad du begär, annars inte.”


text:
<pb/>Medan de gick där och samtalade med varandra, kom plötsligt en vagn av eld och den drogs av hästar som också var av eld. Vagnen körde fram mellan dem och skilde dem åt och Elia fördes i en stormvind upp till himlen.


text:
<pb/>Elisha såg det och ropade: ”Min far! Min far! Israels vagnar och ryttare!” <pb/>När Elia försvann ur sikte, rev Elisha sönder sin mantel.


text:
Där tog han manteln som fallit av honom och slog med den på vattnet. <pb/>”Var är HERREN, Elias Gud?” frågade han. När Elisha slog på vattnet, delade det sig, och Elisha kunde gå över.


text:
<pb/>”Anden som vilade över Elia är nu över Elisha!” sa profetskaran från Jeriko som stått på avstånd och sett på honom. Sedan gick de fram till Elisha och böjde sig ner på marken inför honom.


text:
De sa till honom: ”Herre, vi, dina tjänare, har femtio duktiga män bland oss. Låt dem gå och leta efter din mästare. HERRENS Ande har kanske lyft upp honom på något berg eller kastat ner honom i en dal.” ”Nej, sänd inte ut dem”, svarade Elisha.


text:
<pb/>Men de var så envisa att han till slut fick ge med sig: ”Låt dem gå och leta då”, sa han. Och femtio män skickades iväg, och de letade i tre dagar, men de hittade inte Elia.


text:
<pb/>Elisha var fortfarande kvar i Jeriko när de kom tillbaka. ”Jag sa ju att ni inte skulle gå”, sa han.


text:
<pb/>Nu talade stadens män till Elisha: ”Staden ligger vackert, som du kan se, herre, men vattnet är mycket dåligt, och det ger missväxt<f>[1]</f>.”


text:
Han gick ut till vattenkällan, kastade saltet i den och sa: ”Så säger HERREN: ’Jag har gjort vattnet friskt. Nu ska det inte längre förorsaka död eller missväxt.’ ”


text:
<pb/>Från Jeriko fortsatte han till Betel. När han gick vägen fram, kom det ett gäng pojkar från staden och började driva med honom: ”Upp med dig, flintskalle, upp med dig, flintskalle!”


text:
Då vände han sig om, såg på dem och förbannade dem i HERRENS namn, och genast kom två björnhonor ut ur skogen och rev ihjäl fyrtiotvå av dem.


text:
<pb/>Achavs son Joram blev kung över Israel i Samaria under Joshafats artonde regeringsår över Juda, och han regerade i tolv år.


text:
Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon, men inte så som sin far och mor, för han lät åtminstone riva ner den baalspelare som hans far hade rest.


text:
Men trots det höll han fast vid Nevats sons, Jerobeams, synder som han hade förlett Israels folk till och övergav dem inte.


text:
<pb/>Kung Mesha i Moab var fårfarmare. Han hade försett Israel med 100 000 lamm och ull från 100 000 baggar,


text:
Han skickade följande meddelande till Joshafat, kungen i Juda: ”Moabs kung har gjort uppror mot mig. Vill du hjälpa mig att strida mot Moab?” ”Ja”, svarade Joshafat. ”Det ska jag, tillsammans med dig, och mitt folk och mina hästar likaså, tillsammans med ditt folk och dina hästar.”


text:
<pb/>Israels och Juda kungar gav sig iväg tillsammans med Edoms kung och gick en omväg, som tog sju dagar i anspråk. Vattnet tog då slut för både soldaterna och djuren.


text:
<pb/>”Vad ska vi ta oss till?” utbrast Israels kung. ”Har HERREN fört oss tre kungar hit bara för att överlämna oss åt Moab?”


text:
Men Joshafat frågade: ”Finns det inte någon HERRENS profet här, så att vi kan rådfråga HERREN?” ”Elisha, Shafats son, är här”, svarade en av Israels kungs officerare. ”Han som hällde vatten över Elias händer<f>[2]</f>.”


text:
”Han har HERRENS ord med sig”, sa Joshafat. <pb/>Kungen i Israel, Joshafat och Edoms kung gick alltså för att fråga Elisha till råds.


text:
<pb/>Elisha sa till den israelitiske kungen: ”Vad har jag med dig att göra? Gå till din fars profeter och till din mors!” <pb/>”Nej”, svarade kung Joram. ”HERREN har kallat oss tre kungar hit för att överlämna oss åt Moab!”


text:
<pb/>”Så sant härskarornas HERRE lever, han som jag tjänar, jag skulle inte bry mig om dig eller ens notera dig, om det inte vore för Juda kung Joshafats skull”, svarade Elisha.


text:
”Nåväl, skaffa nu hit någon som spelar harpa!” <pb/>Och medan harpan spelade kom HERRENS hand över Elisha.


text:
Ni ska inte se någon vind eller något regn, men den här dalen ska fyllas med vatten, så att det finns tillräckligt för er och alla djuren att dricka.


text:
Ni ska inta varje befäst stad och varje viktig ort. Ni ska hugga ner varje gott träd, fylla igen alla deras brunnar och förstöra åkrarna med sten.”


text:
<pb/>Dagen därpå, när det var dags för morgonoffret, kom vatten strömmande från Edom, så att det snart fanns vatten överallt i landet.


text:
<pb/>Under tiden fick folket i Moab höra talas om kungarna som kom marscherande mot dem. Då mobiliserade de alla stridsdugliga män, både unga och gamla, och ställde upp utmed gränsen.


text:
Men tidigt följande morgon när solen gick upp och lyste på vattnet, såg det för moabiterna ut att vara rött som blod.


text:
<pb/>”Det är blod!” ropade de. ”Kungarna har råkat i strid och dödat varandra! Nu går vi dit och tar bytet!”


text:
<pb/>Men när de kom fram till Israels läger, rusade Israels soldater ut och anföll dem, så att Moabs armé måste fly. Och Israels armé drog in i landet och slog moabiterna.


text:
De förstörde städerna och kastade sten på de goda åkrarna tills de fyllde dem. De fyllde också igen brunnarna och fällde alla värdefulla träd. Till slut var det bara Kir-Hareset kvar med sina stenar, men också den staden föll när slungkastarna gick till anfall.


text:
<pb/>När kungen i Moab såg att han förlorat slaget, anförde han 700 av sina svärdbeväpnade män i ett försök att slå sig igenom till kungen i Edom, men de misslyckades.


text:
Då hämtade han sin äldste son, som skulle efterträda honom som kung, och offrade honom som ett brännoffer på muren. Israeliterna drabbades av stor vrede och drog sig tillbaka till sitt eget land.


text:
<pb/>En dag kom hustrun till en av profetlärjungarna och sa till Elisha: ”Din tjänare, min man, har dött. Du vet att han fruktade HERREN, men nu kommer fordringsägaren och tar mina båda söner till slavar.”


text:
”Vad kan jag göra för dig?” frågade Elisha. ”Vad har du i huset?” ”Jag, din tjänarinna, har ingenting alls. Bara lite olja i krukan”, svarade hon.


text:
”Gå och låna krukor och kannor från dina grannar och vänner, och inte bara några få”, sa han till henne.


text:
”Sedan ska du och dina söner gå in i huset och stänga dörren efter er. Häll olja i alla krukor och kannor och ställ dem sedan åt sidan när de är fulla.”


text:
<pb/>Hon gick från honom, stängde dörren efter sig och sina söner, och de bar fram krukor och kannor till henne, som hon fyllde, den ena efter den andra,


text:
tills allesammans var fulla till brädden. ”Ge mig en kanna till”, sa hon till en av sönerna. ”Det finns inga fler”, svarade han, och genast tog oljeflödet slut.


text:
<pb/>När hon gick till gudsmannen och talade om vad som hade hänt, sa han till henne: ”Gå och sälj oljan! Sedan kan du betala din skuld, och det som blir över kan du och dina söner leva av.”


text:
<pb/>En dag gick Elisha till Shunem, där det fanns en förmögen kvinna som övertalade honom att stanna och äta hos henne. Så gjorde han sedan varje gång han besökte staden, han stannade där och bjöds på mat.


text:
<pb/>”Jag är övertygad om att mannen som kommer hit nu och då är en helig gudsman”, sa kvinnan till sin man.


text:
”Låt oss göra i ordning ett litet rum åt honom på taket. Vi kan ställa in en säng, ett bord, en stol och en lampa, så har han någonstans att bo när han kommer hit.”


text:
sa han till Gechasi: ”Säg till henne: ’Nu har du gjort allt detta besvär för oss. Är det någonting jag kan göra för dig? Kanske lägga ett gott ord för dig hos kungen eller överbefälhavaren?’ ” ”Nej, jag är fullkomligt nöjd som det är här bland de mina”, svarade hon.


text:
<pb/>”Men finns det då inget vi kan göra för henne?” frågade Elisha Gechasi efteråt. ”Hon har ingen son”, svarade han. ”Och hennes man är gammal.”


text:
Elisha sa: ”Nästa år vid den här tiden kommer du att ha en son i dina armar.” ”Nej, du gudsman, lura inte mig, din tjänarinna, på det sättet”, sa hon.


text:
<pb/>En dag när pojken var större gick han ut till sin far, som arbetade tillsammans med skördemännen på fälten.


text:
Han klagade: ”Mitt huvud, mitt huvud!” ”Bär hem honom till hans mor”, sa då fadern till en av tjänarna.


text:
Sedan meddelade hon sin man: ”Sänd hit en av tjänarna och en åsna, så att jag kan skynda mig till gudsmannen. Jag är snart tillbaka.”


text:
<pb/>”Varför just i dag? Det är ju varken nymånadsfest eller sabbat”, sa han. ”Var lugn”, svarade hon.


text:
<pb/>Hon lät sadla åsnan och sa till tjänaren: ”Driv på! Och stanna inte någonstans förrän jag säger till.”


text:
<pb/>Hon gav sig iväg, och när hon kom till gudsmannen på berget Karmel, fick han se henne på avstånd och sa till Gechasi: ”Titta, där är kvinnan från Shunem!


text:
Spring och möt henne och fråga hur det är med hennes man och hör efter om barnet mår bra.” ”Allting är bra”, sa hon till Gechasi.


text:
<pb/>Men när hon kom fram till gudsmannen på berget, tog hon tag om hans fötter. Gechasi försökte få bort henne därifrån, men gudsmannen sa: ”Låt henne vara! Det är någonting som gör henne förtvivlad, och HERREN har dolt det för mig och inte talat om för mig vad det är.”


text:
<pb/>”Det var väl inte jag som bad om att få en son? Bad jag inte dig att inte lura mig och ge mig falska förhoppningar?” sa hon.


text:
<pb/>Då sa han till Gechasi: ”Fäst upp dina kläder, ta min stav och skynda dig iväg. Om du möter någon under vägen, hälsa inte på honom, och om någon hälsar på dig, svara inte. Lägg staven över barnets ansikte.”


text:
<pb/>”Nej, så sant HERREN och du själv lever, jag lämnar dig inte”, sa barnets mor, och Elisha följde då med henne.


text:
<pb/>Gechasi skyndade sig före dem och lade staven på pojkens ansikte, men ingenting hände, varken ljud eller andra livstecken kom. Gechasi vände då tillbaka, och när han mötte Elisha sa han: ”Pojken har inte vaknat upp.”


text:
Sedan lade han sig över pojkens kropp, placerade sin mun mot hans mun, sina ögon mot hans ögon och sina händer över hans händer, och när han nu lutade sig över honom, började pojkens kropp bli varm.


text:
Elisha gick fram och tillbaka i rummet och sträckte sig ännu en gång över pojken. Pojken nös då sju gånger och slog upp ögonen.


text:
<pb/>Elisha kallade till sig Gechasi och bad honom kalla på shunemitiskan. När hon kom in i rummet sa han: ”Här är din son!”


text:
<pb/>Elisha återvände nu till Gilgal. Det var hungersnöd i området, och en dag när profetskaran satt framför honom bad han sin tjänare: ”Ta fram en stor gryta och gör i ordning en stuvning åt männen!”


text:
<pb/>En av männen gick då ut för att samla växter och kom tillbaka med manteln full av frukter från en slingerväxt. Han skar sönder dem och lade dem i grytan, trots att ingen kände till dem.


text:
Men när stuvningen östes upp och männen började äta, utbrast de: ”Döden är i grytan, du gudsman!” Och de kunde inte äta maten.


text:
<pb/>”Ge mig lite mjöl”, sa Elisha. Han tog mjölet och kastade det i grytan. ”Ös upp, fortsätt och ät!” sa han. Och nu var det inte längre något skadligt i grytan.


text:
<pb/>En dag kom en man från Baal Shalisha. Han hade med sig tjugo kornbröd till gudsmannen, bröd som bakats av mjöl från den första skörden, och färska ax från sin gröda i sin påse. Elisha sa: ”Ge det åt folket att äta!”


text:
”Vad menar du? Skulle det här räcka till hundra personer?” invände hans tjänare. ”Ge det åt folket att äta, för så säger HERREN: ’Det ska räcka åt alla och till och med bli över’ ”, sa Elisha.


text:
<pb/>Naaman var överbefälhavare för den arameiske kungens här, och kungen där satte stort värde på honom, därför att HERREN genom honom räddat Aram från dess fiender. Han var en ansedd stridsman, men han led av spetälska.


text:
<pb/>Enheter av araméer hade gått in i Israel och tagit en liten flicka som fånge, och hon fick komma i tjänst hos Naamans hustru.


text:
En dag sa flickan till sin husmor: ”Jag önskar att min herre kunde besöka profeten i Samaria. Han skulle säkert bota honom från spetälskan.”


text:
<pb/>”Res du dit”, sa kungen till honom. ”Jag ska skriva ett rekommendationsbrev till kungen i Israel.” <pb/>Naaman gav sig iväg med tio talenter silver, sextusen siklar guld<f>[3]</f> och dessutom tio uppsättningar kläder.


text:
I brevet han tog till Israels kung stod det: ”Tillsammans med det här brevet sänder jag min tjänare Naaman till dig, för att du ska bota honom från hans spetälska!”


text:
<pb/>När kungen i Israel läste brevet, rev han sönder sina kläder och sa: ”Är jag Gud som kan döda och ge liv igen? Han skickar hit en spetälsk och vill att jag ska göra honom frisk! Är jag då kanske Gud, som kan ge och ta liv? Nej, ni ser väl att han bara söker sak med mig.”


text:
<pb/>Men när gudsmannen Elisha fick höra att Israels kung hade rivit sönder sina kläder, skickade han ett meddelande till honom: ”Varför har du rivit sönder dina kläder? Sänd mannen till mig, så ska han inse att det finns en profet i Israel!”


text:
Elisha skickade bud till honom att han skulle gå och bada i floden Jordan sju gånger. Då skulle hans hud bli frisk igen och han själv bli ren.


text:
Men Naaman blev arg och for sin väg. <pb/>”Jag tycker att han åtminstone borde ha kommit ut själv och ställt sig där och åkallat HERRENS, sin Guds namn”, sa han. ”Jag hade väntat mig att han skulle stryka med sin hand över det sjuka stället och botat spetälskan.


text:
Är inte floderna Amana och Parpar i Damaskus bättre än alla vattendrag i Israel? Om det är floder jag behöver, kan jag bada hemma och bli ren.” Sedan for han ilsken därifrån.


text:
<pb/>Men hans tjänare gick till honom och sa: ”Min fader, om profeten hade bett dig att göra något svårt, skulle du ha gjort det, eller hur? Därför borde du också lyda honom nu när han säger att du ska göra något så enkelt som att gå och bada för att bli frisk.”


text:
<pb/>Naaman for då ner till floden Jordan och doppade sig där sju gånger, precis som gudsmannen hade sagt åt honom. Hans hud blev helt återställd, som på ett litet barn, och han blev ren.


text:
Då for han och hela hans sällskap tillbaka till gudsmannen. När han stod där framför honom, sa han: ”Nu förstår jag att det inte finns någon Gud i hela världen, förutom i Israel! Ta nu emot de gåvor som jag, din tjänare, har med mig.”


text:
<pb/>”Så sant HERREN lever, han som jag tjänar, jag kan inte ta emot någonting”, svarade Elisha. Naaman försökte övertala Elisha, men han vägrade att ta emot någonting.


text:
”Låt mig, din tjänare, då få med mig hem så mycket jord som ett par mulåsnor kan bära”, sa Naaman. ”För från och med nu ska jag, din tjänare, inte offra brännoffer eller slaktoffer till någon annan gud än HERREN.


text:
Men kan HERREN förlåta mig en sak? När min herre går till guden Rimmons tempel för att tillbe och lutar sig mot min arm, kan HERREN då förlåta mig om jag också böjer mig där i Rimmons tempel? Må HERREN förlåta mig det!”


text:
<pb/>Men gudsmannen Elishas tjänare Gechasi sa för sig själv: ”Min herre lät denne aramé Naaman komma härifrån för lätt, utan att ta emot de erbjudna gåvorna. Så sant HERREN lever, jag ska springa efter Naaman och försöka få något av honom.”


text:
<pb/>Gechasi skyndade sig alltså efter Naaman, och när denne fick se honom, steg han ur vagnen och gick fram till honom. ”Jag hoppas att allt står väl till”, sa han.


text:
”Ja, allt är väl, men min herre har skickat mig hit för att säga att två unga profeter från Efraims bergsbygd just har kommit till honom, och han ber dig ge dem en talent silver och var sin uppsättning kläder”, svarade Gechasi.


text:
<pb/>”Ta två talenter”, sa Naaman och trugade dem på honom. Han knöt in två talenter silver i två påsar och gav honom också högtidskläderna. Två av hans tjänare fick följa med och bära dem åt Gechasi.


text:
Men när de kom fram till berget, tog Gechasi påsarna från tjänarna, gömde dem i huset och sände iväg tjänarna.


text:
<pb/>När han kom in till Elisha och ställde sig framför sin herre, frågade denne: ”Var har du varit, Gechasi?” ”Jag, din tjänare, har inte varit någonstans”, svarade han.


text:
<pb/>”Förstår du inte att jag var där i min ande, när en man steg ur sin vagn för att möta dig?” sa Elisha. ”Är det här den rätta tiden att ta emot pengar, kläder, olivplanteringar, vingårdar, oxar och tjänare?


text:
Naamans spetälska ska nu komma över dig och dina barn och barnbarn för alltid.” <pb/>Och Gechasi lämnade rummet spetälsk och vit som snö.


text:
Låt oss gå till Jordanfloden, hämta var sin stock och bygga ett hus åt oss där vi kan vara.” ”Ja, gör så”, svarade Elisha.


text:
<pb/>”Men kan du inte komma med oss, dina tjänare?” föreslog någon. ”Det ska jag göra”, svarade han.


text:
men när en av dem höll på att fälla ett träd, lossnade yxan från skaftet och hamnade i floden. ”O min herre”, ropade han. ”Yxan var lånad!”


text:
”Var föll den i?” frågade gudsmannen. <pb/>Mannen visade honom var yxan hade fallit i, och Elisha skar av en kvist som han kastade i vattnet. Då flöt yxan upp till ytan.


text:
<pb/>En gång när kungen i Aram låg i krig med Israel och rådgjorde med sina officerare om var de skulle slå läger, nämnde han en viss plats för dem.


text:
Gudsmannen skickade då bud till kungen i Israel för att varna honom att närma sig just den platsen. ”Araméerna planerar att dra samman sina trupper dit”, sa han.


text:
<pb/>Kungen i Israel skickade då bud till den plats som gudsmannen hade nämnt och varnat för, så att de var på sin vakt. Gång på gång varnade Elisha kungen på samma sätt.


text:
<pb/>Kungen i Aram blev bekymrad och sammankallade sina officerare. ”Vill ni inte tala om för mig vem det är av er som står på den israelitiske kungens sida?”


text:
<pb/>”Det är inte någon av oss, min herre och kung”, svarade en av officerarna. ”Det är profeten Elisha i Israel. Han kan berätta för sin kung vad du viskar i din sängkammare.”


text:
”Gå då och ta reda på var han finns, så att vi kan gripa honom”, befallde kungen. ”Elisha är i Dotan”, var det då någon som upplyste honom om.


text:
När gudsmannens tjänare steg upp på morgonen och såg staden omringad av en armé med hästar och vagnar, blev han orolig. Då ropade han: ”Min herre, vad ska vi göra nu?”


text:
<pb/>Sedan bad Elisha: ”HERRE, öppna hans ögon, så att han ser!” Då öppnade HERREN tjänarens ögon, så att han kunde se hästar och vagnar av eld överallt på höjderna runt omkring Elisha.


text:
<pb/>När araméerna drog fram mot dem, bad Elisha: ”HERRE, gör dem blinda!” HERREN gjorde som Elisha bad.


text:
Då sa Elisha till dem: ”Det här är inte rätt väg och inte heller rätt stad. Följ mig, så ska jag föra er till den man ni söker!” Sedan ledde han dem till Samaria.


text:
<pb/>Så snart de kom fram till Samaria bad Elisha: ”HERRE, öppna deras ögon nu, så att de kan se!” HERREN öppnade då deras ögon, och de upptäckte att de var inne i Samaria.


text:
När kungen i Israel fick se dem, ropade han till Elisha: ”Min fader, ska jag döda dem? Ska jag döda dem?”


text:
<pb/>”Gör inte det!” svarade Elisha. ”Brukar du döda krigsfångar som du tar med svärd och båge? Ge dem mat och dryck och skicka sedan hem dem till sin herre igen.”


text:
Kungen anordnade då en stor fest för dem och de åt och drack. Sedan skickade han dem hem till sin herre. Från den stunden blev det slut på araméernas räder mot Israels område.


text:
<pb/>Men någon tid senare mobiliserade Ben-Hadad, kungen i Aram, hela sin armé och belägrade Samaria.


text:
Det uppstod en svår hungersnöd i staden, och det gick så långt att man betalade åttio siklar<f>[4]</f> silver för ett åsnehuvud och fem siklar för en halv liter duvspillning<f>[5]</f>.


text:
<pb/>En dag när kungen i Israel vandrade omkring på stadsmuren, ropade en kvinna åt honom: ”Hjälp mig, min herre och kung!”


text:
”Om inte HERREN hjälper dig, var skulle jag då kunna hämta hjälp?” svarade han. ”Från tröskplatsen eller vinpressen?”


text:
<pb/>Kungen frågade vidare: ”Vad gäller det?” Hon svarade: ”En kvinna här föreslog att vi en dag skulle äta upp min son och sedan hennes nästa dag.


text:
Vi tog min son och åt upp honom, men när jag nästa dag bad henne att ge sin son för att vi skulle äta honom, så gömde hon honom.”


text:
<pb/>När kungen hörde detta rev han sönder sina kläder. När han gick på muren kunde man se att han bar säcktyg närmast kroppen.


text:
<pb/>Elisha satt i sitt hus tillsammans med stadens äldste, när kungen skickade bud till honom. Men innan budbäraren kom, sa Elisha till de andra: ”Den där mördaren har skickat en man för att döda mig. När han kommer, så stäng dörren och låt honom vänta utanför, för hans herre kommer snart efter.”


text:
<pb/>Elisha hann knappt säga detta innan budbäraren anlände. ”Det är HERREN som har låtit oss drabbas av allt det här”, sa kungen. ”Hur ska jag kunna räkna med någon hjälp från honom?”


text:
<pb/>Elisha svarade: ”Hör HERRENS ord! Så säger HERREN: I morgon vid den här tiden ska man kunna köpa 8 kilo mjöl eller 16 kilo<f>[6]</f> korn för 1 sikel silver vid Samarias stadsport.”


text:
<pb/>”Det kan inte hända ens om HERREN öppnar himlens fönster!” svarade kungens adjutant som kungen stödde sig på. ”Du ska få se det, men du kommer inte att få möjlighet att äta något av det!” sa Elisha till honom.


text:
<pb/>Samtidigt satt fyra spetälska män vid stadsporten och de funderade: ”Varför ska vi bara sitta här tills vi dör?


text:
Om vi bestämmer oss för att gå in i staden där det är hungersnöd, kommer vi att svälta ihjäl, och om vi stannar här dör vi då också. Därför kan vi ju lika gärna gå över till araméerna. Om de låter oss leva är det så mycket bättre och om de dödar oss, har vi inget att förlora, för vi ska ju dö i alla fall.”


text:
Herren hade nämligen låtit araméerna höra dånet av vagnar och galopperande hästar, som om en stor armé närmade sig. ”Kungen i Israel har lejt hettiterna och egypterna för att anfalla oss”, ropade de.


text:
De hade flytt i skymningen och lämnat sina tält, hästar, åsnor och lägret efter sig, precis som det stod, och flytt för livet.


text:
<pb/>När de fyra spetälska männen kom till utkanten av lägret, gick de in i ett av tälten och åt och drack. De bar också ut silver och guld och kläder som de gömde. Sedan gick de till ett annat tält, tog vad som fanns där och gick och gömde det.


text:
Men till slut sa de till varandra: ”Det här är inte rätt. Här sitter vi inne med goda nyheter och låter ingen veta det! Även om vi så bara väntar till i morgon med att berätta dem, kan vi bli straffade. Det är bäst att vi går till kungens palats och talar om vad som har hänt.”


text:
<pb/>De återvände till stadsporten och berättade för vakterna vad som hade hänt, att de hade kommit ut till araméernas läger och att de varken sett eller hört en levande varelse där. Hästarna och åsnorna hade stått bundna, och tälten hade stått kvar där som förut.


text:
och kungen steg hastigt upp och sa till sina officerare: ”Jag förstår nog vad araméerna gjort mot oss. De vet att vi svälter, och nu har de lämnat lägret och gömmer sig någonstans i närheten för att vi ska låta oss luras ut dit. Sedan tänker de anfalla från staden, tillfångata oss och inta staden.”


text:
<pb/>En av hans officerare sa: ”Låt några män ta fem av de hästar vi har kvar i staden. Blir de kvar här går det med dem som med alla de israeliter som redan förgåtts. Låt oss alltså skicka några för att se efter!”


text:
<pb/>Man fick fram två vagnar med hästar, och kungen sände iväg dem för att undersöka vart den arameiska armén hade tagit vägen.


text:
De följde efter dem ända till Jordan och fann kläder och andra tillhörigheter som araméerna kastat ifrån sig under hela flykten. Där vände de utsända tillbaka till kungen och berättade för honom vad de sett.


text:
Då rusade folket ut ur staden och plundrade lägret, och det slog alltså in att 8 kilo mjöl och 16 kilo korn den dagen såldes för 1 sikel silver, precis som HERREN hade sagt.


text:
<pb/>Kungen satte sin adjutant som han brukade stödja sig på till uppsikt över stadsporten, men han blev nertrampad och dödad av det utrusande folket. Det var detta gudsmannen hade förutsagt, när kungen kom till honom.


text:
Då hade gudsmannen talat om för kungen att 8 kilo mjöl och 16 kilo korn skulle säljas för 1 sikel silver följande dag vid stadsporten i Samaria.


text:
<pb/>Kungens adjutant hade svarat gudsmannen: ”Det kan inte hända ens om HERREN öppnar himlens fönster!” <pb/>”Du ska få se det med egna ögon, men du kommer inte att få möjlighet att äta av det!” hade profeten svarat honom.


text:
<pb/>Elisha hade sagt till kvinnan, vars son han hade uppväckt från de döda: ”Ta din familj och flytta till ett annat land, för HERREN ska låta en hungersnöd drabba landet, och den kommer att vara i sju år.”


text:
<pb/>Kvinnan lydde gudsmannens uppmaning och bosatte sig med sin familj i filistéernas land under sju år.


text:
När de sju åren hade gått, återvände hon till Israel, där hon sökte upp kungen för att få tillbaka sitt hus och sin mark.


text:
Just som hon kom in, höll kungen på att tala med Gechasi, gudsmannens tjänare. ”Berätta för mig om de under Elisha har gjort”, bad kungen honom.


text:
Gechasi berättade då för kungen hur Elisha hade uppväckt en död, och just i det ögonblicket kom kvinnan in, vars son Elisha hade väckt till liv. Hon kom för att be kungen om att få tillbaka sitt hus och sin mark. ”Min herre och kung”, sa Gechasi. ”Här är ju kvinnan och pojken, som Elisha förde tillbaka till livet!”


text:
<pb/>Då frågade kungen ut henne, och hon berättade allt för honom. Sedan gav kungen en av sina tjänstemän i uppdrag att se till att hon fick tillbaka allt det hon hade ägt och dessutom ersättning för den inkomst hon förlorat under hela den tid hon varit borta från landet.


text:
<pb/>Elisha begav sig till Damaskus i Aram, där kung Ben-Hadad låg sjuk. När han fick veta att gudsmannen var där,


text:
sa han till Hasael: ”Ta med dig en gåva och gå till gudsmannen och fråga HERREN genom honom om jag kommer att bli frisk igen!”


text:
<pb/>Hasael gick då för att träffa Elisha och tog med sig det bästa Damaskus hade att erbjuda, så mycket som fyrtio kameler kunde bära. ”Din son Ben-Hadad, kungen i Aram, har sänt mig hit för att fråga om han kommer att bli frisk”, sa han till Elisha.


text:
<pb/>”Säg till honom att han ska bli frisk<f>[7]</f>”, svarade Elisha. ”Men HERREN har visat mig att han ändå snart kommer att dö.”


text:
<pb/>Elisha stirrade så länge på Hasael att denne blev besvärad, och sedan började gudsmannen gråta.


text:
”Varför gråter du, min herre?” frågade Hasael. ”Därför att jag vet vilka fruktansvärda saker du kommer att göra mot israeliterna”, svarade Elisha. ”Du kommer att bränna ner deras fästningar, döda de unga männen med svärd, krossa de små barnen mot marken och skära upp magen på havande kvinnor.”


text:
<pb/>”Hur skulle jag, din tjänare, som bara är en hund, kunna göra något sådant?” sa Hasael. ”HERREN har uppenbarat för mig att du kommer att bli kung över Aram”, svarade Elisha.


text:
<pb/>När Hasael gick från Elisha och återvände till sin herre, frågade kungen: ”Vad sa han till dig?” ”Han talade om för mig att du skulle bli frisk”, svarade Hasael.


text:
Men följande dag tog Hasael en filt, doppade den i vatten och höll den över kungens ansikte tills han dog. <pb/>Sedan blev Hasael kung.


text:
<pb/>Under Jorams, Achavs sons, femte regeringsår i Israel, medan Joshafat var kung i Juda, blev Joram, Joshafats son, kung i Juda.


text:
Men han följde kungarna i Israel i spåren, som Achavs familj hade gjort. Han gifte sig med en dotter till Achav. Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon.


text:
Men eftersom HERREN hade lovat sin tjänare David att han alltid skulle låta en lampa brinna för honom och hans ättlingar, utplånade han inte Juda.


text:
Joram drog till Sair med alla sina vagnar. På natten bröt han upp och slog edoméerna som hade omringat honom och hans vagnsbefälhavare, men folket flydde hem.


text:
Sedan Edom gjorde uppror har det inte mer stått under Judas makt. Livna gjorde också uppror vid samma tid.


text:
Joram dog och gick till vila hos sina förfäder. Han blev begraven bland dem i Davids stad. <pb/>Achasja, Jorams son, blev kung efter honom.


text:
Under det tolfte året av Israels kung Jorams, Achavs sons regering, började Achasja, Jorams son, regera i Juda.


text:
Achasja var tjugotvå år gammal när han blev kung, och han regerade i ett år i Jerusalem. Hans mor hette Atalja och var sondotter till Israels kung Omri.


text:
Han vandrade på samma vägar som Achavs familj och gjorde det som var ont i HERRENS ögon, så som Achavs familj hade gjort, och han var ingift i Achavs släkt.


text:
<pb/>Achasja och kung Joram i Israel, Achavs son, gick till krig mot den arameiske kungen Hasael vid Ramot i Gilead. Joram blev sårad av araméerna


text:
och vände tillbaka till Jisreel för att få sina sår läkta som tillfogats honom vid Rama i striden mot Arams kung Hasael. Medan han låg sjuk i Jisreel, kom kung Achasja av Juda, Jorams son, på besök till honom.


text:
<pb/>Under tiden hade profeten Elisha kallat till sig en i profetskaran. ”Fäst upp dina kläder, ta med dig denna oljeflaska och gå till Ramot i Gilead”, sa han till honom.


text:
”När du kommer dit, sök efter Jehu, som är son till Nimshis son Joshafat. Gå till honom, där han är bland de andra, och för in honom i det innersta rummet.


text:
Ta sedan flaskan och häll oljan över hans huvud och säg till honom: ’Så säger HERREN: ”Jag har smort dig till kung över Israel.” ’ Öppna sedan dörren och spring därifrån för allt vad du kan!”


text:
När han kom dit fick han se arméofficerarna sitta där tillsammans. ”Jag kommer med ett meddelande till dig, general”, sa han. ”Till vem av oss?” frågade Jehu. ”Till dig”, svarade den unge profeten.


text:
<pb/>Jehu gick upp och gick med in i huset. Där hällde profeten oljan över hans huvud och sa: ”Så säger HERREN, Israels Gud: ’Jag smörjer dig till kung över HERRENS folk, Israel.


text:
Du ska utrota din herre Achavs familj. Du ska hämnas mina tjänare profeters död och alla andra HERRENS tjänares som dödades av Isebel.


text:
Hela Achavs familj måste utplånas. Jag ska utrota varje man, slav såväl som fri, av hans släkt i Israel.


text:
Jag ska låta det gå med Achavs familj som det gick med Nevats son Jerobeams och Achias son Bashas familjer.


text:
Hundarna ska äta upp Isebel vid Jisreel, och ingen kommer att begrava henne.’ ” <pb/>Sedan öppnade han dörren och sprang sin väg.


text:
<pb/>Jehu gick tillbaka till sin herres officerare och en av dem frågade: ”Vad ville den där galningen? Är allt som det ska vara?” ”Ni vet mycket väl vad en sådan där pratar”, svarade Jehu.


text:
”Nej, det där är inte sant. Tala om för oss vad han sa!” sa de. <pb/>Då avslöjade han för dem vad den unge mannen hade sagt: ”Så säger HERREN: ’Jag smörjer dig till kung över Israel.’ ”


text:
<pb/>De tog omedelbart av sig sina mantlar och bredde ut dem över trappan där Jehu stod, blåste i horn och ropade: ”Jehu är kung!”


text:
<pb/>Så gjorde alltså Jehu, son till Joshafat och sonson till Nimshi, en sammansvärjning mot kung Joram. Joram hade själv varit med armén vid Ramot i Gilead för att försvara Israel mot Hasael, den arameiske kungen,


text:
men han hade vänt tillbaka till Jisreel för att återhämta sig från såren som araméerna hade tillfogat honom i striden mot Arams kung Hasael. <pb/>Jehu sa: ”Om ni så vill, låt inte någon fly till Jisreel för att berätta vad som har hänt!”


text:
Jehu steg sedan upp i en vagn och for själv till Jisreel där Joram låg. Kung Achasja i Juda hade också kommit dit för att få träffa Joram.


text:
När vakten i Jisreels torn såg Jehu och hans sällskap närma sig, ropade han: ”Jag ser en trupp i antågande!” <pb/>”Skicka ut en ryttare och ta reda på om allt är väl”, befallde Joram.


text:
En soldat red omedelbart iväg för att möta truppen. ”Kungen vill veta om allt är väl”, sa han. ”Vad har du med det att göra?” svarade Jehu. ”Följ efter mig bara!” <pb/>Vakten meddelade att sändebudet hade mött dem men inte vänt tillbaka.


text:
Kungen skickade då ut ytterligare en ryttare. Han red fram och frågade i kungens namn om allt var väl. <pb/>”Vad har du med det att göra?” sa Jehu. ”Följ efter mig bara!”


text:
”Han har nått fram till dem men kommer inte heller tillbaka!” ropade vakten. ”Det måste vara Jehu, Nimshis son, för han kör som en galning.”


text:
<pb/>”Skynda er att göra i ordning min vagn!” befallde då Joram. Man gjorde då i ordning en vagn. Sedan for Joram, Israels kung, och Achasja, Juda kung, iväg för att möta Jehu. De möttes på den åker som hade tillhört jisreeliten Navot.


text:
När Joram såg Jehu, frågade han: ”Är allt väl, Jehu?” <pb/>”Hur skulle det kunna vara det, så länge alla din mor Isebels avgudar och trolldomskonster finns kvar?” svarade Jehu.


text:
<pb/>Jehu tog sin båge och sköt iväg en pil som träffade Joram mellan skuldrorna. Pilen gick rakt in i hjärtat, och han sjönk död ner i sin vagn.


text:
<pb/>Jehu sa till sin adjutant Bidkar: ”Kasta ut honom på jisreeliten Navots åker. Kom ihåg hur du och jag en gång red här tillsammans med hans far Achav och hur HERREN uttalade följande profetia om honom:


text:
’Så sant som jag igår såg Navots och hans söners blod spillas, ska jag nu betala igen’, säger HERREN. Ta nu honom och kasta ut honom här på åkern, precis som HERREN sa!”


text:
<pb/>När kung Achasja av Juda såg detta, flydde han utmed vägen mot Bet Haggan. Jehu jagade efter honom och ropade: ”Skjut honom också!” <pb/>Då sköt de och sårade honom i hans vagn där vägen stiger till Gurhöjden, nära Jivleam, men han lyckades ändå fortsätta ända fram till Megiddo innan han dog.


text:
Hans tjänare förde honom i vagnen till Jerusalem, där de begravde honom bland hans förfäder i Davids stad.


text:
<pb/>När Isebel fick höra att Jehu hade kommit till Jisreel, sminkade hon ögonen, satte upp håret och slog sig ner vid ett fönster.


text:
<pb/>Då såg Jehu upp mot fönstret och ropade: ”Vem är på min sida?” Då tittade ett par tre hovmän ut genom fönstret.


text:
”Kasta ner henne!” ropade Jehu. Då kastade de ner henne, och hennes blod stänkte upp mot muren och på hästarna som trampade ner henne.


text:
<pb/>Sedan gick Jehu in i palatset för att äta. Efter måltiden sa han: ”Någon får väl gå och begrava den där förbannade kvinnan. Hon var ju ändå dotter till en kung.”


text:
<pb/>När de kom tillbaka och berättade det för Jehu, sa han: ”Det är precis vad HERREN sa. Han talade om för sin tjänare Elia från Tishbe att hundar skulle äta upp hennes kött på Jisreels mark,


text:
och att hennes kropp skulle spridas som gödsel över Jisreels mark, så att ingen skulle kunna säga: Detta var Isebel.”


text:
<pb/>Achav hade sjuttio söner i Samaria. Jehu skickade brev till Samaria, till de styrande i Jisreel, till de äldste och till förmyndarna för Achavs söner. Han skrev:


text:
<pb/>”När ni mottagit detta brev, ni som har er herres söner hos er samt hästar och vagnar, en befäst stad och vapen,


text:
ska ni välja den lämpligaste av Achavs söner till er kung och sedan bereda er på att kämpa för er herres ätt.”


text:
<pb/>Men de blev alldeles förskräckta och sa till varandra: ”När inte ens två kungar kan klara av honom, hur ska då vi kunna göra det?”


text:
<pb/>Den man som förestod palatset, stadens borgmästare, de äldste och förmyndarna för Achavs söner skickade därför detta svar till Jehu: ”Vi är dina tjänare och vill underordna oss dig. Vi vill inte ha någon annan kung. Gör vad du tycker är bäst!”


text:
<pb/>Jehu svarade dem i ett brev: ”Om ni är på min sida och tänker lyda mig, ska ni vid den här tiden i morgon komma med er herres söners huvuden hit till mig i Jisreel!” <pb/>Kung Achavs sjuttio söner bodde i de ledande männens hem, som hade ansvaret för deras uppfostran.


text:
När brevet kom, halshöggs alla sjuttio. Deras huvuden stoppades i korgar och sändes till Jehu i Jisreel.


text:
När ett sändebud meddelade Jehu att kungasönernas huvuden hade kommit, gav han befallning om att de skulle läggas i två högar vid stadsporten och ligga kvar där till följande morgon.


text:
<pb/>På morgonen gick han ut, ställde sig där och talade till folket som var samlat där: ”Ni är utan skuld till det här. Jag konspirerade mot min herre och dödade honom, men vem har dödat alla dessa?


text:
Ni ska veta att varje ord besannas som HERREN har talat om Achavs släkt. Han har utfört vad han förutsagt genom sin tjänare Elia.”


text:
<pb/>Sedan dödade Jehu också de övriga medlemmarna av Achavs familj som fanns kvar i Jisreel, alla av betydelse som varit i hans tjänst, nära vänner och präster. Ingen av dem kom undan.


text:
mötte han släktingar till kung Achasja i Juda. <pb/>”Vilka är ni?” frågade han dem. ”Vi är släkt med kung Achasja. Vi har kommit för att hälsa på kung Achavs söner och kungamodern”, svarade de.


text:
<pb/>”Grip dem levande!” befallde Jehu sina män. Då grep de dem levande. Sedan ledde han ut dem till brunnen i Bet-Eked och dödade dem alla. Det var sammanlagt fyrtiotvå män. Han lät ingen av dem komma undan.


text:
<pb/>När han begav sig därifrån, träffade han Rekavs son Jonadav som var på väg för att möta honom. Efter att de hade hälsat på varandra, frågade Jehu honom: ”Är du med mig som jag är med dig?” ”Ja, det är jag”, svarade Jonadav. ”Räck mig då din hand”, sa Jehu och hjälpte honom upp i vagnen.


text:
”Följ med mig och se hur nitiskt jag kämpar för HERREN”, sa Jehu. <pb/>Jonadav for med honom i vagnen,


text:
och när han kom fram till Samaria dödade Jehu alla Achavs släktingar som fanns kvar där och utrotade hans ätt, precis som HERREN hade förutsagt genom Elia.


text:
<pb/>Sedan sammankallade Jehu folket och talade till dem. ”Achav tillbad Baal lite, men Jehu tänker tillbe honom mycket”, sa han.


text:
”Kalla hit alla Baals präster och profeter och alla som tillber honom! Ingen får utebli, för jag ska ha en stor offerfest till Baals ära. Den som inte kommer ska dö!” <pb/>Men Jehu agerade med list för att utrota alla baalsdyrkare.


text:
Jehu skickade bud över hela Israel, och alla baalsdyrkarna kom; inte en enda uteblev. De gick in i Baals tempel, som fylldes från den ena ändan till den andra.


text:
Och han gav order till den som förestod klädkammaren: ”Ta fram kläder åt alla Baals tjänare.” Då bar han fram kläder åt dem.


text:
<pb/>Sedan gick Jehu och Jonadav, Rekavs son, in i baalstemplet. ”Se till att det bara finns sådana som tillber Baal här inne och inte någon som tillber HERREN!” sa han till baalsdyrkarna.


text:
<pb/>När de gick in för att offra slaktoffren och brännoffren, hade Jehu ställt åttio av sina män utanför och sagt: ”Den av er som låter någon av dessa som jag nu överlämnar åt er komma undan, får betala med sitt eget liv.”


text:
<pb/>Så snart man hade avslutat brännoffret, gav Jehu en order till livvakterna och officerarna: ”Gå in och hugg ner dem alla! Låt inte en enda slippa undan!” Då högg de ner dem allesammans med svärd och kastade ut kropparna. Sedan gick de in i det innersta av baalstemplet,


text:
Men han vände sig inte från Jerobeams, Nevats sons, synd som han förlett Israel till att begå, nämligen guldkalvarna i Betel och Dan.


text:
<pb/>Senare sa HERREN till Jehu: ”Eftersom du gjort det som var rätt i mina ögon, följt min vilja och gjort med Achav och hans släkt som jag hade tänkt, ska jag låta dina ättlingar, intill fjärde generationen, sitta på Israels tron.”


text:
<pb/>Men Jehu brydde sig inte om att följa HERRENS, Israels Guds, lag av hela sitt hjärta, för han vände sig inte från Jerobeams synd som han hade förlett Israel till att begå.


text:
<pb/>Vid den tiden lät HERREN Israel bli allt mindre till ytan. Hasael besegrade israeliterna och intog deras områden


text:
öster om floden Jordan i Gilead, Gads, Rubens och Manasses områden, från floden Aroer i Arnon-dalen genom Gilead och till Bashan.


text:
<pb/>När Atalja, Achasjas mor, såg att hennes son var död, bestämde hon sig för att förgöra hela kungahuset.


text:
Men Josheva, kung Jorams dotter och Achasjas syster, lyckades gömma undan Achasjas son Joash, just när kungasönerna skulle dödas. Hon gömde honom och hans sköterska för Atalja i ett sovrum, så att han inte dödades.


text:
<pb/>Under sjunde året skickade Jojada bud efter officerarna, karierna och livgardet och förde dem till HERRENS hus. Han slöt ett förbund med dem och tog en ed av dem i HERRENS hus. Sedan visade han dem kungens son.


text:
<pb/>Han gav dem följande instruktioner: ”Så här ska ni göra: En tredjedel av er som går i tjänst på sabbaten har som uppgift att bevaka kungapalatset,


text:
en tredjedel att bevaka Surporten och en tredjedel porten bakom vakten. Ni ska hålla vakt vid huset i tur och ordning.<f>[8]</f>


text:
De övriga två kompanierna, som i vanliga fall går av vakten på sabbaten, ska bevaka HERRENS hus åt kungen.


text:
Ni ska ställa upp er runt kungen med vapen i hand. Den som försöker bryta sig igenom leden ska dödas. Ni ska stanna hos kungen vart han än går.”


text:
<pb/>Officerarna gjorde som de blivit beordrade av prästen Jojada. Var och en tog sina män, både dem som gick på och dem som gick av sitt pass på sabbaten, och kom så till prästen Jojada.


text:
Sedan gav prästen Jojada officerarna de spjut och koger som hade tillhört kung David och fanns i HERRENS hus.


text:
Vakterna ställde sig på sina poster, var och en med vapen i sin hand, runt omkring kungen, från templets södra sida till dess norra, framför altaret och tempelhuset.


text:
<pb/>Sedan förde Jojada ut kungasonen, satte en krona på hans huvud, gav honom förbundsförordningarna<f>[9]</f> och utropade honom till kung. De smorde honom, applåderade och ropade: ”Länge leve kungen!”


text:
Där fick hon se kungen stå bredvid en pelare, så som seden var, och bredvid honom officerarna och trumpetarna. Allt folket jublade och lät trumpeterna ljuda. <pb/>Då rev Atalja sönder sina kläder och ropade: ”Förräderi! Förräderi!”


text:
<pb/>Prästen Jojada gav order till officerarna, som hade befälet över trupperna, och befallde: ”För ut henne bortom gången och om någon följer henne, ska han huggas ner med svärd.” Prästen hade nämligen sagt: ”Ni får inte döda henne i HERRENS hus.”


text:
<pb/>Jojada slöt sedan ett förbund mellan HERREN och kungen och folket, att de skulle vara HERRENS folk. Ett förbund mellan kungen och folket ingicks också.


text:
Hela folket begav sig sedan till Baals tempel, rev ner det och bröt sönder altarna och gudabilderna och dödade Mattan, Baals präst, framför altarna. Prästen Jojada placerade sedan vakter vid HERRENS hus.


text:
Sedan tog han med sig officerarna, karierna, livgardet och allt folket och ledde kungen från HERRENS hus, förbi vakthuset och in i palatset, och kungen satte sig på sin tron.


text:
<pb/>Allt folket i landet gladde sig, och det blev lugnt i staden, när Atalja dödats med svärd i kungapalatset.


text:
<pb/>I Jehus sjunde regeringsår blev Joash kung, och han regerade i fyrtio år i Jerusalem. Hans mor hette Sivja och var från Beer Sheva.


text:
Joash gjorde under hela sitt liv det som var rätt i HERRENS ögon, så länge prästen Jojada vägledde honom.


text:
<pb/>Joash sa till prästerna: ”Ta alla pengar som bärs fram till HERRENS hus, vare sig det är heliga gåvor, skatten från folkräkningen, från alla personliga löften eller frivilliga gåvor<f>[10]</f> till HERRENS hus.”


text:
Alla dessa offergåvor ska prästerna ta emot och använda till att rusta upp det som behövs i templet.


text:
<pb/>Men tjugotre år efter Joash tillträde som regent, hade prästerna ännu inte gjort några reparationer.


text:
Joash kallade då till sig Jojada och de andra prästerna. ”Varför har ni inte gjort några reparationer i templet?” frågade han dem. ”Nu får ni inte längre använda något av templets inkomster för era egna behov<f>[11]</f>, utan från och med nu ska ni ge allt till dem som reparerar templet!”


text:
<pb/>Prästerna samtyckte och lovade att inte samla in pengar för egna behov, och att de inte själva skulle befatta sig med reparationsarbetet.


text:
Prästen Jojada tog då en kista, borrade ett hål i locket på den och ställde den på högra sidan av altaret vid tempelingången, och prästerna som var tröskelvakter stoppade i den folkets alla gåvor som fördes till HERRENS hus.


text:
När man såg att det var mycket silver i kistan räknade kungens sekreterare och översteprästen pengarna som kommit till HERRENS hus och lade dem i säckar.


text:
När summan bestämts, gavs pengarna till uppsyningsmännen vid HERRENS hus, som sedan betalade snickare, byggnadsarbetare,


text:
murare och stenhuggare, och de bekostade inköpen av timmer och sten och allt annat material som behövdes för att reparera HERRENS hus.


text:
Silver som kommit till HERRENS hus användes aldrig för att köpa silverfat, ljussaxar, skålar, trumpeter eller andra guldföremål till HERRENS hus.


text:
Uppsyningsmännen behövde inte redovisa för de pengar de betalade ut till arbetarna, för de var betrodda.


text:
Men det som gavs som skuld- och syndoffer fördes inte in i HERRENS hus, utan det fick prästerna behålla för eget bruk.


text:
<pb/>Vid den här tiden började kung Hasael i Aram krig mot Gat och intog det, och sedan vände han sig mot Jerusalem.


text:
Kung Joash av Juda tog då alla heliga föremål som hans förfäder, kungarna av Juda, Joshafat, Joram och Achasja, hade helgat, samt allt det som han själv hade helgat och allt guld som fanns i skattkamrarna i HERRENS hus och i kungapalatset. Han skickade allt detta till araméerkungen Hasael, som då drog sig tillbaka från Jerusalem.


text:
<pb/>Men hans officerare sammansvor sig mot honom och mördade honom i en byggnad i Millo, som ligger på vägen ner till Silla<f>[12]</f>.


text:
Det var Josakar, Shimats son, och Josavad, Shomers son, som mördade honom. Han dog och begravdes bland sina förfäder i Davids stad, och hans son Amasja blev kung efter honom.


text:
<pb/>I Joashs, Achasjas sons, tjugotredje regeringsår över Juda blev Jehus son Joachas kung över Israel i Samaria och regerade sedan i sjutton år.


text:
Men Joachas gjorde det som var ont i HERRENS ögon och begick Jerobeams, Nevats sons, synder, som han hade förlett Israel till att begå och vände sig inte bort från dem.


text:
HERREN greps därför av vrede mot Israel, och han överlämnade dem åt kung Hasael i Aram och dennes son Ben-Hadad.


text:
Men Joachas vädjade till HERREN, och HERREN hörde honom när han såg hur kungen i Aram förtryckte Israel.


text:
HERREN sände en räddare, och Israel lyckades ta sig ur araméernas grepp och fick sedan leva i sina hem som förut.


text:
Men de vände sig inte bort från de synder som Jerobeams ätt hade förlett Israel till att begå utan fortsatte med dem. Också asherapålen fick stå kvar i Samaria.


text:
<pb/>Slutligen reducerades Joachas armé till 50 ryttare, 10 vagnar och 10 000 fotsoldater. Kungen i Aram hade lyckats utplåna de övriga styrkorna och gjort dem lika damm på en tröskplats.


text:
<pb/>Joachas dog och gick till vila hos sina förfäder. Han begravdes i Samaria, och hans son Joash blev kung efter honom.


text:
Under Juda kung Joashs trettiosjunde regeringsår blev Joash, Joachas son, kung i Israel och regerade i Samaria i sexton år.


text:
Men han gjorde det som var ont i HERRENS ögon och vände sig inte bort från Jerobeams, Nevats sons, synder, som han förlett Israel till att begå. Han fortsatte på samma sätt.


text:
<pb/>Joashs historia i övrigt, vad han gjorde, och hans krig mot Amasja i Juda, finns nedtecknat i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>Joash dog och gick till vila hos sina förfäder. Jerobeam efterträdde honom. Han begravdes i Samaria bland Israels kungar.


text:
<pb/>När Elisha låg sjuk i den sjukdom som sedan blev hans död, besökte Israels kung Joash honom och grät över honom: ”Min far! Min far! Israels vagnar och ryttare!” sa han.


text:
Elisha sa till Israels kung: ”Ta bågen i din hand!” När han tog den, lade Elisha sina händer på kungens.


text:
”Öppna nu det östra fönstret!” sa Elisha, och Joash gjorde som han sa. ”Skjut nu!” befallde han och medan han sköt, tillade Elisha: ”Detta är HERRENS räddningspil mot Aram. Du ska nämligen slå araméerna vid Afek och utplåna dem.”


text:
Sedan sa han: ”Ta nu pilarna”, och när han tog dem, sa han till Israels kung: ”Slå dem mot golvet!” <pb/>Kungen slog dem mot golvet tre gånger.


text:
Gudsmannen blev arg på honom och utbrast: ”Du skulle ha slagit fem eller sex gånger, för då skulle du ha slagit Aram fullständigt. Nu kommer du bara att slå dem tre gånger.”


text:
Efter denna händelse dog Elisha och begravdes. <pb/>På den tiden brukade rövarband från Moab tränga in i landet varje vår.


text:
En gång när några män höll på att begrava en man, fick de syn på ett rövarband. Då slängde de den döda kroppen i Elishas grav och gick därifrån. Så snart kroppen kom i beröring med Elishas ben, fick den döde mannen liv igen och reste sig upp.


text:
Men HERREN var barmhärtig mot dem och hade medlidande med dem för det förbunds skull som han slutit med Abraham, Isak och Jakob. Han ville inte utplåna dem eller driva bort dem ur sin åsyn.


text:
Och Joash, Joachas son, återerövrade de städer som hans far Joachas hade förlorat till Ben-Hadad i ett krig. Tre gånger slog Joash Ben-Hadad och tog så tillbaka de israelitiska städerna.


text:
<pb/>Under det andra året av kung Joashs, Joachas sons, regering över Israel, började kung Amasja att regera i Juda.


text:
Amasja var tjugofem år gammal när han blev kung, och han regerade tjugonio år i Jerusalem. Hans mor hette Joaddan och var från Jerusalem.


text:
Han gjorde det som var rätt i HERRENS ögon, även om han inte var som sin förfader David, men han gjorde i allt som sin far Joash.


text:
Men han dödade inte deras barn, utan handlade i enlighet med HERRENS befallning i Moses lagbok: ”Föräldrarna får inte dödas för sina barns synder, och barn ska inte dödas för synder som deras föräldrar har begått. Var och en ska dö för sitt eget brott.”


text:
<pb/>Amasja slog en gång 10 000 edoméer i Saltdalen. Han intog också Sela och gav det namnet Jokteel, som det kallas än i dag.


text:
<pb/>Vid ett annat tillfälle skickade han sändebud till Israels kung Joash, Joachas son och Jehus sonson, och utmanade honom: ”Kom, låt oss mötas öga mot öga!”


text:
<pb/>Israels kung Joash skickade detta svar till Juda kung Amasja: ”En törnbuske på Libanon sände bud till en ceder på Libanon: ’Ge din dotter till hustru åt min son!’ Men ett vilddjur på Libanon kom och trampade ner busken.


text:
Du har erövrat Edom, du är högmodig. Var nöjd med den ära du vunnit och stanna hemma. Varför söka efter olycka och riskera att du går under och Juda med dig?”


text:
<pb/>Men Amasja ville inte lyssna. Då attackerade Israels kung Joash, och han och Juda kung Amasja möttes öga mot öga vid Bet Shemesh i Juda.


text:
Israels kung Joash tog Juda kung Amasja, son till Joash, son till Achasja, till fånga vid Bet Shemesh och marscherade sedan till Jerusalem. Där rev han ner tvåhundra meter av stadsmuren från Efraimsporten till Hörnporten.


text:
Kung Joash lade beslag på allt guld och silver i HERRENS hus liksom alla skatter från kungapalatset. Han tog också gisslan och återvände sedan till Samaria.


text:
<pb/>Joashs historia i övrigt, vad han gjorde, och hans krig med kung Amasja i Juda, finns nedtecknat i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>När Joash dog och gick till vila hos sina förfäder begravdes han i Samaria bland de andra kungarna i Israel, och hans son Jerobeam blev kung efter honom.


text:
<pb/>Det anstiftades en sammansvärjning mot honom i Jerusalem, och han flydde till Lakish, men de skickade dit män efter honom och dödade honom.


text:
De hämtade honom sedan med häst tillbaka till Jerusalem och begravde honom bland hans förfäder i Davids stad.


text:
<pb/>Under Amasjas, Joashs sons, femtonde regeringsår i Juda, blev Jerobeam, Joashs son, kung i Israel. Jerobeam regerade i Samaria i fyrtioett år.


text:
Men han gjorde det som var ont i HERRENS ögon och vände sig inte bort från Jerobeams, Nevats sons, synder som han hade förlett Israel till att begå.


text:
Jerobeam vann tillbaka de områden som Israel förlorat mellan Levo-Hamat och Döda havet, precis som HERREN, Israels Gud, hade förutsagt genom Jona, Amittajs son, profeten från Gat Hachefer.


text:
<pb/>HERREN såg att Israel var i mycket svår nöd, slavar såväl som fria, och att inte någon kom till deras undsättning.


text:
Han hade inte heller sagt att han skulle utplåna Israels namn från jorden, och därför räddade han dem genom Jerobeam, Joashs son.


text:
<pb/>Jerobeams historia i övrigt, allt han gjorde och lyckades med, alla hans krig och hur han återtog Damaskus och Hamat, som tidigare tillhört Juda, finns nedtecknat i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>När Jerobeam dött och gått till vila hos sina förfäder, kungarna i Israel, blev hans son Sakarja kung efter honom.


text:
Han var sexton år när han blev kung, och han regerade i femtiotvå år i Jerusalem. Hans mor hette Jekolja och var från Jerusalem.


text:
Men han förstörde inte offerplatserna, utan folket fortsatte att frambära offer och tända rökelse där.


text:
HERREN lät honom drabbas av spetälska, och han förblev spetälsk ända till sin död. Han bodde i ett hus för sig själv. Hans son Jotam styrde då över kungapalatset och folket i landet.


text:
<pb/>Asarja dog och begravdes bland sina förfäder i Davids stad. Hans son Jotam blev kung efter honom.


text:
<pb/>I det trettioåttonde året av Asarjas regering i Juda blev Sakarja, Jerobeams son, kung över Israel i Samaria. Han regerade i sex månader.


text:
<pb/>Men Sakarja gjorde det som var ont i HERRENS ögon, precis som sina förfäder. Han vände sig inte bort från Jerobeams, Nevats sons, synder som denne förlett Israel till att begå.


text:
Shallum, Javeshs son, ledde en sammansvärjning mot honom, mördade honom inför folket<f>[13]</f> och tog makten.


text:
Det HERREN hade sagt till Jehu slog alltså in, nämligen att hans ättlingar intill fjärde generation skulle sitta på Israels tron.


text:
<pb/>Shallum, Javeshs son, blev kung under Juda kung Ussias trettionionde regeringsår. Shallum regerade i Samaria en månad.


text:
Sedan kom Menachem, Gadis son från Tirsa, upp till Samaria. Där slog han ihjäl Shallum, Javesh son, och blev själv kung i stället.


text:
<pb/>Med Tirsa som utgångspunkt förstörde sedan Menachem Tifsach och den kringliggande bygden, därför att dess invånare vägrat att öppna stadsporten. Han ödelade staden och skar upp magen på alla gravida kvinnor.


text:
<pb/>I Asarjas trettionionde regeringsår i Juda blev Menachem, Gadis son, kung i Israel. Han regerade i Samaria i tio år.


text:
<pb/>Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon. Han vände sig inte bort från Jerobeams, Nevats sons, synder som han hade förlett Israel till att begå.


text:
<pb/>Kung Pul från Assyrien invaderade landet, men Menachem erbjöd honom 35 ton<f>[14]</f> silver för att han skulle stödja honom och befästa hans kungamakt.


text:
Menachem utkrävde silvret av israeliterna. Alla de rika männen i Israel fick betala en särskild skatt på 600 gram<f>[15]</f> silver. Den assyriske kungen återvände då hem igen.


text:
<pb/>I Asarjas femtionde regeringsår i Juda blev Pekachja, Menachems son, kung över Israel i Samaria. Han regerade i två år.


text:
<pb/>Men han gjorde det som var ont i HERRENS ögon, och han vände sig inte bort från Nevats sons Jerobeams synder som han förlett Israel till att begå.


text:
<pb/>Pekach, son till Remalja och en av befälhavarna, ledde en sammansvärjning mot honom tillsammans med 50 män från Gilead. Tillsammans med Argov och Arje<f>[16]</f> mördade han honom i kungapalatsets fästning i Samaria. Pekach dödade Pekachja och utropade sig själv till kung.


text:
<pb/>I Asarjas femtioandra regeringsår i Juda blev Pekach, Remaljas son, kung över Israel i Samaria. Han regerade i tjugo år.


text:
<pb/>Pekach gjorde också det som var ont i HERRENS ögon, och han vände sig inte bort från Nevats sons Jerobeams synder som han förlett Israel till att begå.


text:
Det var under Pekachs regering som kung Tiglat Pileser av Assyrien ledde ett anfall mot Israel. Han intog städerna Ijon, Avel Bet-Maaka, Janoach, Kedesh, Hasor, Gilead och hela Galileen och Naftalis land och förde bort folket som fångar till Assyrien.


text:
<pb/>Senare ledde Elas son Hosea en sammansvärjning mot Pekach, Remaljas son, mördade honom och blev själv kung i Jotams, Ussias sons, tjugonde regeringsår.


text:
Han var tjugofem år gammal när han blev kung, och han regerade sexton år i Jerusalem. Hans mor hette Jerusha och var dotter till Sadok.


text:
Men offerplatserna blev inte avskaffade, utan folket fortsatte att offra och tända rökelse där. Jotam byggde Övre porten i HERRENS hus.


text:
Jotam dog och begravdes bland sina förfäder i sin förfader Davids stad. Hans son Achas blev kung efter honom.


text:
Han var tjugo år när han blev kung, och han regerade i sexton år i Jerusalem. Men han gjorde inte det som var rätt i HERRENS, sin Guds, ögon, som hans förfader David hade gjort.


text:
Han följde Israels kungars exempel. Han offrade till och med sin egen son i eld i enlighet med den avskyvärda seden hos de folk som HERREN hade fördrivit för israeliternas skull.


text:
<pb/>Kung Resin i Aram och kung Pekach i Israel, Remaljas son, gick till anfall mot Jerusalem och belägrade Achas, men de lyckades inte besegra honom.


text:
Ungefär samtidigt återtog kung Resin Elat åt Aram. Han drev ut alla från Juda ur staden, och edoméerna bosatte sig där i stället. De har bott där sedan dess.


text:
<pb/>Achas skickade sändebud till kung Tiglat Pileser i Assyrien med ett budskap: ”Jag är din tjänare och din son. Kom och rädda mig ur den arameiske kungens och Israels kungs grepp. De har anfallit mig.”


text:
Achas tog silvret och guldet som fanns i HERRENS hus och i kungapalatsets skattkammare och sände det som gåva till kungen av Assyrien.


text:
Den assyriske kungen lyssnade till honom och anföll då Damaskus, intog den, och förde bort dess invånare till Kir och dödade kung Resin.


text:
<pb/>Kung Achas for då till Damaskus för att träffa den assyriske kungen Tiglat Pileser. Han såg där ett altare, gjorde en skiss av det, som han sedan med en detaljerad beskrivning sände till prästen Uria.


text:
Prästen Uria byggde ett altare efter den beskrivning kung Achas sänt till honom från Damaskus. Det var färdigt innan kungen kom tillbaka från Damaskus.


text:
Han bar fram brännoffer, matoffer, och hällde dryckesoffer över altaret och stänkte sedan blodet från gemenskapsoffret över det.


text:
Sedan tog han bort kopparaltaret, som hade stått inför HERREN i templets främre del, och placerade det på norra sidan av det nya altaret.<f>[17]</f>


text:
Kung Achas gav prästen Uria instruktioner: ”Offra på det stora altaret morgonens brännoffer och kvällens matoffer, kungens brännoffer och matoffer och folkets brännoffer, matoffer och dryckesoffer. Stänk blodet från brännoffren och slaktoffren på det altaret. Men kopparaltaret ska jag använda till för att söka vägledning.”


text:
Kungen tog bort sidoplåtarna från bäckenställen i templet och faten som stod på dem. Havet som stod på kopparoxarnas ryggar tog han ner och ställde på ett stenfundament.


text:
För den assyriske kungens skull tog han också bort den täckta sabbatspassage<f>[18]</f> som han hade byggt mellan kungens yttre ingångsväg och HERRENS hus.


text:
<pb/>Achas dog och begravdes bland sina förfäder i Davids stad. Hans son Hiskia blev kung efter honom.


text:
<pb/>I Achas tolfte regeringsår i Juda blev Hosea, Elas son, Israels kung i Samarien. Han regerade i nio år.


text:
<pb/>Kung Salmanassar av Assyrien drog ut i krig mot Hosea, som måste underordna sig den assyriske kungen och betala skatt till honom.


text:
Den assyriske kungen upptäckte att Hosea höll på att förråda honom genom att han sänt kurirer till kung So i Egypten. Han betalade inte heller längre den årliga skatten, och därför grep Salmanassar honom och satte honom i fängelse.


text:
<pb/>Den assyriske kungen invaderade hela landet, tågade mot Samaria och belägrade staden under tre års tid.


text:
I kung Hoseas nionde regeringsår intog Assyriens kung Samaria och förde bort folket till Assyrien. De fick bosätta sig i Halach, utmed floden Havor i Gosan, och i Mediens städer.


text:
<pb/>Detta hände därför att israeliterna syndat mot HERREN, sin Gud, som hade fört dem ut ur Egypten, från faraos, den egyptiske kungens förtryck. De hade tillbett andra gudar


text:
och följt sedvänjorna hos de folk som HERREN hade fördrivit för dem, liksom de israeliska kungarnas seder och bruk.


text:
<pb/>Israels folk hade också i tysthet gjort det som inte var rätt i HERRENS, deras Guds, ögon och de hade byggt offerplatser överallt där de bodde, i byar med vakttorn såväl som i städer.


text:
och de hade tänt rökelse på alla höjder, på samma sätt som alla de olika folk som HERREN hade drivit undan för dem. Israels folk hade alltså gjort mycket ont som hade orsakat HERRENS vrede.


text:
<pb/>HERREN hade varnat både Israel och Juda genom alla sina profeter och siare och sagt: ”Vänd om från era onda vägar! Lyd mina bud och stadgar enligt den lag som jag gett era förfäder och sänt till er genom mina tjänare profeterna!”


text:
Men de ville inte lyssna. De var lika motspänstiga som sina förfäder och vägrade att tro på HERREN, sin Gud.


text:
De förkastade hans föreskrifter och det förbund han hade ingått med deras förfäder och de förordningar han gett dem, och de följde värdelösa avgudar och blev själva värdelösa. De gjorde som folken omkring, fast HERREN hade befallt dem att inte göra så.


text:
De övergav alla HERRENS, sin Guds, befallningar och gjorde sig två gjutna kalvar och en asherapåle. De böjde sig ner inför himlens hela härskara och tillbad Baal.


text:
De offrade sina söner och döttrar i eld, de bedrev spådom, använde sig av trolldom och sålde sig själva till det som var ont i HERRENS ögon och väckte så hans vrede.


text:
<pb/>Men inte heller Juda lydde HERRENS, sin Guds, befallningar, utan följde samma seder och bruk som Israel.


text:
HERREN förkastade alltså hela Israels folk, och han förödmjukade dem och överlämnade dem åt plundrare, tills han hade stött ut dem från sig helt och hållet.


text:
<pb/>När HERREN slet Israel ifrån Davids ätt, gjorde de Jerobeam, Nevats son, till kung. Han lockade Israel bort från HERRENS vägar och fick dem att begå en svår synd.


text:
förrän HERREN drev bort dem, precis som han hade varnat genom sina tjänare profeterna. Israeliterna fördes alltså bort från sitt land till Assyrien, där de är än i dag.


text:
<pb/>Kungen av Assyrien hämtade folk från Babylon, Kuta, Ava, Hamat och Sefarvajim och lät dem bosätta sig i Samariens städer i stället för israeliterna. De övertog alltså Samarien och bosatte sig i dess städer.


text:
<pb/>Man rapporterade då till kungen i Assyrien: ”De folk du har utvisat och placerat i Samariens städer känner inte till hur landets Gud ska dyrkas, och därför har han sänt lejon bland dem som håller på att döda dem, därför att folk inte vet hur de ska dyrka honom.”


text:
<pb/>Då befallde kungen i Assyrien att en av de landsflyktiga prästerna från Samarien skulle få återvända, bosätta sig där och lära invånarna hur landets Gud skulle dyrkas.


text:
En av prästerna, som förts bort till Samarien, återvände alltså till Betel och undervisade hur de skulle dyrka HERREN.


text:
<pb/>Men varje folkgrupp tillverkade också sina egna gudar på var sin ort. De placerade dem i templen som samarierna hade ställt upp på sina offerplatser.


text:
De som kom från Babylon gjorde Suckot-Benot, de som kom från Kuta gjorde Nergal och folket från Hamat gjorde Ashima.


text:
De från Avva gjorde Nivchas och Tartak, och folket från Sefarvajim brände sina egna barn åt Sefarvajims gudar Adrammelek och Anammelek.


text:
<pb/>De fruktade också HERREN, men utsåg bland sig själva präster som skulle tjänstgöra i templen på offerplatserna.


text:
Samtidigt som de fruktade HERREN, fortsatte de att tjäna sina egna gudar och följa sederna hos de folk som de kom ifrån.


text:
Än i dag håller de fast vid sina gamla seder i stället för att frukta HERREN och lyda de stadgar och bud, den lag HERREN gav till Jakobs ättlingar, den Jakob som HERREN gav namnet Israel.


text:
HERREN hade ju slutit ett förbund med dem och befallt: ”Ni ska inte dyrka några andra gudar, inte tillbe dem, tjäna dem eller offra till dem.


text:
Det är bara HERREN ni ska be till, honom, som förde er ut ur Egypten med stor makt och utsträckt arm. Honom ska ni dyrka, honom ska ni tillbe, och till honom ska ni offra.


text:
De föreskrifter och bud, den lag och befallning som han skrev åt er, ska ni alltid noggrant hålla och inte tillbe andra gudar.


text:
Glöm inte förbundet som jag slöt med er och dyrka inte andra gudar. Han ska rädda er från alla fiender. Be aldrig och offra aldrig till andra gudar.


text:
Dessa folk fruktade visserligen HERREN, men de tillbad också sina avgudar. Och än i dag fortsätter deras ättlingar att göra likadant som deras förfäder gjorde.


text:
Han var tjugofem år gammal när han blev kung, och han regerade i tjugonio år i Jerusalem. Hans mor hette Avi och var Sakarjas dotter.


text:
Han avskaffade offerplatserna, krossade stenstoderna och slog sönder asherapålen. Han krossade också kopparormen som Mose hade gjort, därför att man hade börjat tända rökelse åt den. Den kallades Nechushtan.


text:
<pb/>Hiskia förtröstade på HERREN, Israels Gud. Ingen av kungarna i Juda, vare sig före eller efter honom, var som han,


text:
för Hiskia höll sig till HERREN i allt och vek aldrig från honom. Han följde de lagar HERREN hade gett Mose.


text:
HERREN var med honom och han lyckades med allt han företog sig. Han gjorde uppror mot den assyriske kungen och vägrade att underordna sig honom.


text:
Han slog också filistéerna och intog varje ort, från minsta by med vakttorn till befästa städer, ända bort till Gaza och området däromkring.


text:
<pb/>Det var under Hiskias fjärde och kung Hoseas, Elas sons, sjunde regeringsår i Israel som kung Salmanassar i Assyrien anföll Samaria och belägrade det.


text:
Tre år senare, under Hiskias sjätte regeringsår och kung Hoseas nionde, intog de staden. Då föll Samaria,


text:
och den assyriske kungen deporterade Israel till Assyrien där de fick bosätta sig i staden Halach och utmed floden Havor i Gosan och i Mediens städer.


text:
Detta hände därför att de inte hade lyssnat till HERREN, sin Gud, och brutit förbundet med honom och allt som HERRENS tjänare Mose hade befallt. De varken lyssnade eller lydde.


text:
<pb/>I kung Hiskias fjortonde regeringsår gick Sanherib, kungen av Assyrien, till anfall mot Judas befästa städer och intog dem.


text:
Kung Hiskia av Juda sände då ett meddelande till den assyriske kungen i Lakish: ”Jag har handlat fel. Jag ska betala vad du begär, om du bara drar tillbaka dina trupper.” <pb/>Kungen i Assyrien krävde 10 ton silver och 1 ton guld.<f>[19]</f>


text:
Han bröt loss det guld som man hade klätt dörrarna och dörrposterna i HERRENS tempel med. Han gav allt detta till kungen av Assyrien.


text:
<pb/>Men kungen i Assyrien skickade överbefälhavaren, sin förste minister, och en befälhavare tillsammans med en väldig armé från Lakish mot kung Hiskia i Jerusalem. De gick till Jerusalem och stannade vid Övre dammens utlopp, på vägen till Valkarfältet.


text:
De kallade på kungen, och Eljakim, Hilkias son, som var chef för palatset, gick dit ut tillsammans med kungens sekreterare Shevna och kanslern Joach, Asafs son.


text:
<pb/>Då sa den assyriske befälhavaren till dem: ”Säg nu till Hiskia: <pb/>Så säger den store kungen, kungen av Assyrien: ’Vad är det som gör dig så säker?


text:
Du pratar ju bara tomma ord om att du har styrka och makt att föra krig! Vem stöder du dig på när du sätter dig upp mot mig?


text:
Du stöder dig på Egypten, denna avbrutna vasstav, som genomborrar den hand som lutar sig mot den. Sådan är farao, kungen av Egypten, mot alla som stöder sig på honom.


text:
Men ni kanske säger till mig: ”Vi förlitar oss på HERREN, vår Gud.” Var det inte hans offerhöjder och altaren som Hiskia förstörde när han befallde Juda och Jerusalem att bara tillbe vid detta altare i Jerusalem?


text:
<pb/>Men ingå nu ett vad med min herre, kungen av Assyrien: Jag ger dig tvåtusen hästar om du kan skaffa ryttare till dem.


text:
Hur skulle du kunna slå tillbaka den minsta av min herres ståthållare? Och så stöder du dig på vagnar och hästar från Egypten!


text:
Skulle jag utan HERRENS vilja ha dragit upp till denna plats för att ödelägga den? Det var HERREN som sa till mig: Dra upp mot detta land och ödelägg det!’ ”


text:
<pb/>Eljakim, Hilkias son, Shevna och Joach svarade den assyriske befälhavaren: ”Tala arameiska till oss, dina tjänare, för det kan vi förstå. Tala inte på hebreiska, för då kommer folket på muren att höra det.”


text:
<pb/>Men befälhavaren svarade: ”Skulle det vara till dig och din herre som min herre har skickat mig för att säga detta? Är det inte till dem som sitter på muren, dem som kommer att få äta sin egen avföring och dricka sin egen urin tillsammans med er?”


text:
<pb/>Sedan stod befälhavaren upp och ropade högt på hebreiska: ”Hör här vad den store kungen, kungen av Assyrien säger!


text:
Låt inte Hiskia övertala er att lita på HERREN, när han säger: ”HERREN kommer att rädda oss, och denna stad kommer inte att överlämnas åt kungen av Assyrien.” ’


text:
<pb/>Hör inte på Hiskia, för så säger kungen av Assyrien: ’Gör upp fredligt med mig och kom ut till mig, så får var och en av er äta av sin vingård och sitt fikonträd och dricka vatten ur sin egen brunn,


text:
tills jag kommer och hämtar er till ett land som är likt ert eget, ett land som ger säd och vin, ett land där det finns mat och vingårdar, olivolja och honung. Ni ska få leva och inte dö.’ <pb/>Hör inte på Hiskia, för han lurar er när han säger att HERREN ska befria er!


text:
Var är Hamats och Arpads gudar? Och var är Sefarvajims, Henas och Avvas gudar? Har de kunnat rädda Samaria ur min hand?


text:
Vilken av andra länders gudar har kunnat rädda sitt land från min makt? Skulle HERREN då kunna rädda Jerusalem ur min makt?”


text:
<pb/>Men folket stod tyst och svarade inte med ett ord, för kungen hade gett dem order om att inte svara honom.


text:
Eljakim, Hilkias son, som var chef för palatset, kungens sekreteraren Shevna, och kanslern Joach, Asafs son, kom till Hiskia med sönderrivna kläder och talade om för honom vad befälhavaren hade sagt.


text:
<pb/>När kung Hiskia fick höra detta, rev han också sönder sina kläder och klädde sig i säcktyg. Sedan gick han till HERRENS hus.


text:
Han sände Eljakim, chefen för palatset, kungens sekreterare Shevna och de äldste bland prästerna, alla klädda i säcktyg, till profeten Jesaja, Amos son.


text:
De sa till honom: ”Så säger Hiskia: ’Det här är en nödens, bestraffningens och skammens dag! Barnen ska födas, men det finns ingen kraft att föda.


text:
Men kanske HERREN, din Gud, hör allt den assyriske befälhavaren säger, han som hans herre, den assyriske kungen, har sänt för att håna den levande Guden. HERREN, din Gud, ska nog straffa honom för dessa ord som han hört. Be därför för den rest som finns kvar!’ ”


text:
svarade han dem: ”Säg till er herre: ’Så säger HERREN: ”Var inte rädd för vad du har hört, hädelser av den assyriske kungens tjänare.


text:
Se, jag ska inge honom att lyssna till ett rykte, så att han återvänder till sitt eget land, och där ska jag låta honom bli dödad med svärd.” ’ ”


text:
<pb/>Den assyriske befälhavaren vände tillbaka och fann den assyriske kungen i en strid mot Livna; han hade nämligen hört att denne hade lämnat Lakish.


text:
<pb/>Sanherib nåddes av ett meddelande att Tirhaka, kungen av Kush, gått till anfall mot honom. Återigen skickade den assyriske kungen iväg sändebud med ett meddelande till kung Hiskia:


text:
”Så här ska ni säga till Hiskia, kungen av Juda: ’Låt inte din Gud, som du förtröstar på, lura dig till att tro att Jerusalem inte ska falla i den assyriske kungens händer.’


text:
Du har ju hört vad de assyriska kungarna har gjort med alla länder, hur totalt de förintat dem. Skulle du då bli räddad?


text:
Blev de folk som mina förfäder förgjorde, Gosan, Harran, Resef och Edens folk i Telassar, räddade av sina gudar?


text:
<pb/>När Hiskia hade mottagit brevet av sändebuden och läst det, gick han till HERRENS hus och bredde ut det inför HERREN


text:
och bad inför HERREN: ”HERRE, Israels Gud, du tronar över keruberna, du ensam är Gud och råder över alla riken på jorden! Du har gjort himmel och jord.


text:
Hör, HERRE, lyssna! Öppna dina ögon, HERRE, och se! Hör hur Sanherib hädar den levande Guden i sitt brev som han har skickat.


text:
och kastat deras gudar i elden. Men de var ju inga gudar utan människohänders verk av trä och sten. Därför kunde de förgöra dem.


text:
HERRE, vår Gud, rädda oss nu ur hans makt, så att alla riken på jorden förstår att endast du är Gud!”


text:
<pb/>Jesaja, Amos son, skickade då detta budskap till Hiskia: ”Så säger HERREN, Israels Gud: ’Jag har hört din bön som du har bett angående Sanherib, Assyriens kung.


text:
Och det här är vad HERREN har talat mot honom: <pb/><t>Jungfrun, dottern Sion, föraktar och hånar dig,</t> <t>dottern Jerusalem skakar på huvudet åt dig.</t>


text:
<t>Vem har du hånat och smädat?</t> <t>Mot vem har du höjt rösten</t> <t>och kastat högmodiga blickar?</t> <t>Mot Israels Helige!</t>


text:
<t>Genom dina sändebud har du</t> <t>hädat Herren.</t> <t>Du sa:</t> <t>”Med mina många vagnar</t> <t>har jag bestigit bergens höjder</t> <t>och Libanons utkanter,</t> <t>huggit ner dess högsta cedrar och dess bästa cypresser.</t> <t>Jag har tagit mig till dess mest avlägsna delar och finaste skogar.</t>


text:
<t>Jag grävde brunnar i främmande land</t> <t>och drack deras vatten,</t> <t>med mina fötter torkade jag ut alla floder i Egypten.” <pb/></t>


text:
<t>Har du inte hört</t> <t>att jag bestämde detta för länge sedan,</t> <t>planerade det i en fjärran tid?</t> <t>Nu har jag låtit det inträffa,</t> <t>och du fick ödelägga befästa städer.</t>


text:
<t>Deras invånare blev maktlösa,</t> <t>förskräckta och skamsna.</t> <t>De var som plantor på åkern,</t> <t>den spirande grönskan,</t> <t>som gräs på taken,</t> <t>som förbränns innan det växer upp. <pb/></t>


text:
<t>Men jag vet om du står eller sitter,</t> <t>går ut eller kommer in</t> <t>och hur du rasar mot mig.</t>


text:
<t>Därför att du rasar mot mig</t> <t>och ditt högmod har nått mina öron,</t> <t>ska jag sätta en krok i din näsa</t> <t>och ett betsel i din mun</t> <t>och leda dig tillbaka samma väg som du kom.’</t>


text:
<pb/>Detta ska vara tecknet för dig, Hiskia: <pb/><t>I år ska ni få äta självvuxen säd</t> <t>och nästa år det som växer därifrån.</t> <t>Men det tredje året ska ni så och skörda,</t> <t>plantera vingårdar och äta deras frukt.</t>


text:
<t>För en rest ska komma från Jerusalem,</t> <t>de räddade från Sions berg.</t> <pb/>Härskarornas HERRES lidelse ska göra detta.


text:
<pb/>Därför säger HERREN om kungen av Assyrien: <pb/><t>’Han ska inte komma in i denna stad,</t> <t>inte skjuta någon pil dit in,</t> <t>inte gå fram i skydd av någon sköld eller bygga någon vall mot den.</t>


text:
<t>Han ska vända tillbaka samma väg som han kom,</t> <t>och han ska inte komma in i denna stad, säger HERREN.</t>


text:
<pb/>Den natten gick HERRENS ängel ut och dödade 185 000 man i assyriernas läger, och på morgonen låg det döda kroppar överallt.


text:
En gång när han tillbad i sin gud Nisroks tempel, dödade hans söner Adrammelek och Sareser honom med svärd. De flydde sedan till Ararat, och hans son Assarhaddon blev kung efter honom.


text:
<pb/>Vid denna tid blev Hiskia dödligt sjuk, och profeten Jesaja, Amos son, kom till honom och sa: ”Så säger HERREN: ’Se om ditt hus, för du kommer att dö; du överlever inte detta.’ ”


text:
”HERRE, kom ihåg hur jag har levt inför dig troget och helhjärtat och gjort det som är gott i dina ögon!” Och han grät förtvivlat.


text:
”Gå tillbaka till Hiskia, fursten över mitt folk, och säg: ’Så säger HERREN, din förfader Davids Gud: ”Jag har hört din bön och sett dina tårar. Jag ska göra dig frisk, och om tre dagar ska du gå till HERRENS hus.


text:
Jag ska förlänga ditt liv med femton år. Jag ska rädda dig och denna stad från den assyriske kungens makt. Jag ska försvara denna stad för min och för min tjänare Davids skull.” ’ ”


text:
<pb/>Jesaja sa: ”Ta fram en kaka av fikon.” De gjorde så och lade den på svullnaden. Så blev Hiskia frisk.


text:
<pb/>Hiskia frågade Jesaja: ”Vad är tecknet på att HERREN ska göra mig frisk och att jag får gå upp till HERRENS hus om tre dagar?”


text:
Jesaja svarade: ”HERREN ska ge dig ett tecken på att han ska hålla vad han lovat. Vill du att skuggan på soluret ska gå tio streck framåt eller tio streck bakåt?”


text:
”Solskuggan har ju alltid lätt att gå tio streck framåt. Gör så att den går tio streck bakåt”, svarade Hiskia.


text:
<pb/>Profeten Jesaja bad då HERREN att göra så, och han lät skuggan på Achas solur gå tio streck tillbaka, streck som den redan gått framåt.


text:
<pb/>Då skickade kungen av Babylonien, Berodak Baladan, Baladans son, ett brev och en gåva till Hiskia, eftersom han hade hört att denne varit sjuk men blivit frisk igen.


text:
<pb/>Hiskia lyssnade till sändebuden och visade dem hela sitt förrådshus med silver och guld, kryddor, välluktande oljor och sitt vapenförråd och allt som fanns i hans skattkammare. Det fanns ingenting i hans palats eller i hela riket som han inte visade för dem.


text:
<pb/>Profeten Jesaja kom då till kung Hiskia och frågade honom: ”Vad ville dessa män? Var kom de ifrån?” ”De kom från ett avlägset land, ända bortifrån Babylonien”, svarade Hiskia.


text:
”Hur mycket lät du dem se i ditt palats?” frågade Jesaja. Hiskia svarade: ”Jag visade dem allt i mitt palats. Det finns ingenting i mina skattkamrar som jag inte visat dem.”


text:
’Den tid ska komma då allt som finns i ditt palats, allt som dina förfäder har samlat fram till nu, ska föras bort till Babylonien. Ingenting kommer att lämnas kvar, säger HERREN.


text:
Och några av dina egna söner som ska födas åt dig kommer att tas till tjänst i den babyloniske kungens palats.’ ”


text:
<pb/>Hiskia svarade: ”HERRENS ord, som du har talat, är gott.” Men för sig själv tänkte han: ”Det kommer åtminstone att vara fred och trygghet under min livstid.”


text:
<pb/>Hiskias historia i övrigt, hans stora bedrifter, dammen och vattenledningen han byggde och hur han ledde vattnet in i staden, finns nedtecknat i Juda kungars krönika.


text:
<pb/>Manasse var tolv år gammal när han blev kung, och han regerade i Jerusalem i femtiofem år. Hans mor hette Hefsi-Bah.


text:
Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon och följde de avskyvärda sederna av de folk som HERREN hade fördrivit för israeliterna.


text:
<pb/>Manasse byggde upp de offerhöjder som hans far Hiskia hade förstört. Han reste altaren till Baal och gjorde en asherapåle, precis som Achav, kungen i Israel, hade gjort. Han tillbad och dyrkade himlens hela härskara.


text:
Han byggde altaren i HERRENS hus, om vilket HERREN hade sagt: ”Vid Jerusalem ska jag fästa mitt namn.”


text:
Han offrade sin son i eld, han bedrev häxeri och trolldom, andebesvärjelse och spådomskonster. Han gjorde mycket ont i HERRENS ögon och väckte hans vrede.


text:
Han ställde upp en asherapåle som han hade gjort i huset, om vilket HERREN hade sagt till David och hans son Salomo: ”I detta hus och i Jerusalem, som jag har utvalt bland alla Israels stammar, ska jag låta mitt namn bo för evigt.


text:
Jag ska aldrig mer fördriva israeliterna från det land som jag gav deras förfäder, om de bara håller allt jag befallt dem att hålla, hela lagen som min tjänare Mose befallt dem att följa.”


text:
<pb/>Men folket lyssnade inte. Manasse förledde dem att göra mer ont än de folk som HERREN hade utplånat för israeliterna.


text:
”Eftersom kung Manasse av Juda har begått dessa avskyvärda synder, och till och med gjort mer ont än amoréerna före honom, och eftersom han med sina avgudabilder har förlett Juda till att synda,


text:
ska jag, säger HERREN, Israels Gud, låta en sådan olycka drabba Jerusalem och Juda, att det ska ljuda i öronen på dem som får höra det.


text:
<pb/>”Jag ska sträcka ut det mätsnöre över Jerusalem som jag använde över Samaria och det sänklod som jag använde på Achavs ätt. Jag ska torka av Jerusalem, som man torkar ett fat, först den ena sidan och sedan den andra.


text:
Jag ska överge den kvarleva som återstår av mitt folk och överlämna dem åt deras fiender, och de ska bli rov och byte för alla sina fiender,


text:
för att de har gjort det som är ont i mina ögon och orsakat min vrede, ända sedan deras förfäder drog ut ur Egypten, ända till denna dag.”


text:
<pb/>Manasse utgöt dessutom så mycket oskyldigt blod att det fyllde hela Jerusalem, från den ena änden till den andra, utöver synden att han förledde Juda till att begå och göra det som var ont i HERRENS ögon.


text:
<pb/>Manasses historia i övrigt, vad han gjorde och den synd han begick, finns nedtecknat i Juda kungars krönika.


text:
<pb/>När Manasse dog och gick till vila hos sina förfäder, blev han begravd i Ussas trädgård utanför sitt palats, och hans son Amon blev kung efter honom.


text:
<pb/>Amon var tjugotvå år gammal när han blev kung och han regerade i Jerusalem i två år. Hans mor hette Meshullemet och var dotter till Harus från Jotva.


text:
Men folket i landet dödade alla dem som sammansvurit sig mot kung Amon och gjorde hans son Josia till kung efter honom.


text:
<pb/>Josia var åtta år gammal när han blev kung och han regerade i Jerusalem i trettioett år. Hans mor hette Jedida och var dotter till Adaja från Boskat.


text:
<pb/>Josia gjorde det som var rätt i HERRENS ögon och följde helt sin förfader Davids exempel utan att vika av åt något håll.


text:
<pb/>I det artonde året av sin regering sände kung Josia sin sekreterare Shafan, Asaljas son, och Meshullams sonson, till HERRENS hus med detta meddelande:


text:
”Gå upp till översteprästen Hilkia och säg åt honom att göra i ordning silvret som kommit till HERRENS hus, som de som höll vakt har samlat in från folket.


text:
<pb/>”Låt dem sedan ge det åt de män som är utsedda till att övervaka arbetet i HERRENS hus, så att de kan betala dem som arbetar med att reparera det,


text:
snickare, byggnadsarbetare och murare, och till inköp av timmer och sten till de nödvändiga reparationerna.


text:
<pb/>Översteprästen Hilkia sa till kungens sekreterare Shafan: ”Jag har hittat boken med lagen i HERRENS hus.” Han gav boken till Shafan, som läste den.


text:
Sekreteraren Shafan gick till kungen och rapporterade: ”Dina tjänare har betalat ut silvret som har funnits i HERRENS hus och överlämnat det till tillsyningsmännen och arbetarna.”


text:
Han befallde Hilkia och Achikam, Shafans son, Akbor, Mikajas son, och sekreteraren Shafan och sin assistent Asaja:


text:
”Gå och fråga HERREN för min, för folkets och för hela Juda räkning om det som står i den bok som nu upptäckts. HERRENS vrede är stor och har flammat upp mot oss, eftersom våra förfäder inte har lytt det som står i denna bok och inte handlat efter alla hans föreskrifter.”


text:
<pb/>Prästen Hilkia, Achikam, Akbor, Shafan och Asaja gick därför till profetissan Hulda, hustru till Shallum, föreståndaren för klädkammaren, Tikvas son och Harchas sonson. Hon bodde i Jerusalem i Nya Staden. När de talade med henne om detta,


text:
Så säger HERREN: Jag kommer att låta olycka drabba denna plats och dess invånare, så som det står omtalat i boken kungen av Juda har läst.


text:
De har övergett mig, tänt offereld åt andra gudar och väckt min vrede genom allt de gjort, och därför ska min vrede drabba denna plats, och den kan inte släckas.’


text:
Säg till kungen av Juda, som skickade er hit för att fråga HERREN: ’Så säger HERREN, Israels Gud, om de ord du har hört:


text:
Därför att du är bedrövad i ditt innersta och har ödmjukat dig inför HERREN, sedan du fått höra mina ord mot denna plats och dess invånare, för att de skulle väcka fasa och förbannelser, och du har rivit sönder dina kläder och gråtit inför mig, har jag hört dig, säger HERREN.


text:
Jag ska låta dig dö och bli begravd bland dina fäder i ro. Du får slippa se allt det onda som jag ska låta komma över denna plats.’ ” <pb/>De återvände till kungen med detta svar.


text:
Han gick upp till HERRENS hus, tillsammans med alla män i Juda, alla invånarna i Jerusalem, präster och profeter och allt folk, både små och stora. Han läste för dem allt som stod i förbundsboken som upptäckts i HERRENS hus.


text:
Kungen stod vid sin pelare och förnyade inför HERREN förbundet, så att de skulle hålla sig till HERREN, lyda hans bud, förordningar och föreskrifter och med hela sitt hjärta och sin själ fullgöra bestämmelserna som boken föreskrev. Och hela folket trädde in i förbundet.


text:
<pb/>Sedan befallde kungen översteprästen Hilkia och de övriga prästerna och tempelvakten att föra ut ur HERRENS tempel alla föremål som hade tillverkats för Baal, Ashera och himlens hela härskara. De brände upp alltsammans i Kidrons dal utanför Jerusalem, och fraktade sedan askan till Betel.


text:
Josia avsatte också de avgudapräster som Juda kungar hade tillsatt för att tända offereldar på offerplatserna över hela Juda och omkring Jerusalem, alla de som hade bränt rökelse till Baal, solen, månen, stjärnorna och himlens hela härskara.


text:
Han tog bort asherapålen från HERRENS hus och förde den till Kidrons dal, där han brände upp den. Han krossade den till stoft och strödde ut askan över den allmänna begravningsplatsen.


text:
Han rev också ner husen runt HERRENS hus där de manliga prostituerade höll till och där kvinnorna vävde tyg åt Ashera.


text:
<pb/>Josia lät hämta alla HERRENS präster från Judas städer och orenade offerplatserna där de hade tänt offereld, från Geva till Beer Sheva. Han rev ner offerplatserna vid portarna, vid Josuas, Jerusalems borgmästares, port, som ligger till vänster om stadsporten.


text:
Prästerna från offerhöjderna fick inte göra tjänst vid HERRENS altare i Jerusalem, men de åt av det osyrade brödet tillsammans med de andra prästerna.


text:
<pb/>Sedan orenade Josia Tofet i Ben-Hinnoms dal, för att ingen skulle kunna offra sin son eller dotter i eld till Molok.


text:
Han tog bort de hästar, som Juda kungar hade invigt åt solen. De stod vid ingången till HERRENS hus, intill hovmannen Netan-Meleks rum i förgården. Han brände upp solvagnarna.


text:
Han rev också ner de altaren som Juda kungar hade byggt på taket intill Achas övre sal och de altaren Manasse hade byggt på de båda förgårdarna till HERRENS hus. Han slog sönder dem alla, och gruset av dem kastade han i Kidrons dal.


text:
<pb/>Sedan orenade han offerplatserna öster om Jerusalem och söder om Fördärvets berg, de som Israels kung Salomo hade byggt åt Astarte, sidoniernas vidrighet, åt Kemosh, moabiternas vidrighet, och åt Milkom, ammoniternas avskyvärde gud.


text:
Josia slog sönder stenstoderna och högg ner asherorna. Han täckte platsen där de stått med människoben.


text:
Han rev också ner offerplatsen som Jerobeam, Nevats son, hade byggt i Betel, när han förledde Israel att synda. Han brände offerplatsen och krossade allting till grus och brände upp asherapålen.


text:
<pb/>När Josia såg sig omkring, fick han syn på gravarna på bergssluttningen. Då lät han benen i dem brännas på altaret för att orena det, i enlighet med det HERRENS ord som gudsmannen förkunnat<f>[20]</f> skulle ske med dessa ting.


text:
<pb/>”Vad är det för monument där borta?” frågade han. ”Det är gudsmannens grav”, svarade männen från staden. ”Han kom från Juda, och det var han som förutsade det du just nu har gjort på altaret i Betel!”


text:
”Låt då den graven vara och rör inte hans ben!” svarade kungen. Man lämnade hans grav i fred och rörde inte heller benen av den profet som kom från Samaria.


text:
<pb/>Josia förstörde alla templen på offerplatserna i Samariens städer. De hade byggts av Israels kungar och väckt HERRENS vrede. Men nu gjorde Josia med dem på samma sätt som han gjort i Betel.


text:
Han avrättade prästerna som fanns på offerplatserna på altarena och brände människoben på dem. Sedan återvände han till Jerusalem.


text:
<pb/>Kungen gav också befallning om att folket skulle fira påskhögtiden till HERRENS, deras Guds, ära, precis som det var föreskrivet i förbundsboken.


text:
Det hade inte firats någon sådan påsk sedan domarnas tid i Israel och inte någon gång under alla dessa år i vare sig Israel eller Juda.


text:
<pb/>Josia gjorde sig också av med andebesvärjarna och spåmännen, husgudar och avgudar, alla vidrigheter som fanns i Juda och i Jerusalem. Han följde de lagar som fanns i den bok som prästen Hilkia hade hittat i HERRENS hus.


text:
Ingen kung, vare sig före eller efter Josia, har så som han omvänt sig till HERREN av hela sitt hjärta, av hela sin själ och av hela sin kraft och följt hela Moses lag.


text:
<pb/>Men HERRENS vrede som flammat upp brann trots allt fortfarande mot Juda för allt det onda som Manasse hade gjort och som väckt hans vrede.


text:
”Jag ska fördriva Juda precis som jag har fördrivit Israel”, sa HERREN. ”Jag ska förkasta min utvalda stad Jerusalem och det tempel där jag hade sagt: ’Mitt namn skall vara där.<f>[21]</f>’ ”


text:
<pb/>På hans tid tågade farao Neko, kungen av Egypten, för att strida mot den assyriske kungen vid floden Eufrat, och kung Josia drog ut för att möta honom. Men när de möttes vid Megiddo blev han dödad.


text:
Josias tjänare förde hans kropp i en vagn från Megiddo till Jerusalem och begravde honom i hans grav. Hans son Joachas smordes av folket i landet till kung efter honom.


text:
<pb/>Joachas var tjugotre år när han blev kung, och han regerade tre månader i Jerusalem. Hans mor hette Hamutal och var dotter till Jeremia från Livna.


text:
<pb/>Farao Neko lät tillfångata honom i Rivla i Hamat och gjorde så slut på hans regering i Jerusalem. Han krävde av landet tre och ett halvt ton silver och trettiofem kilo<f>[22]</f> guld i skatt.


text:
<pb/>Farao Neko insatte sedan Josias son Eljakim till kung efter sin far, och han ändrade hans namn till Jojakim. Men kung Joachas fördes till Egypten, där han sedan dog.


text:
Jojakim betalade silvret och guldet till farao. Men han måste beskatta landet för att kunna betala den skatt som den egyptiske kungen fordrade. Av var och en indrevs hans andel av silvret och guldet och betalades till farao Neko.


text:
<pb/>Jojakim var tjugofem år när han blev kung, och han regerade i Jerusalem i elva år. Hans mor hette Sevudda och var dotter till Pedaja från Ruma.


text:
<pb/>Under kung Jojakims regering anföll kung Nebukadnessar från Babylonien. Jojakim fick underkasta sig honom i tre år, men sedan gjorde han uppror.


text:
HERREN skickade då rövarband från kaldéerna, araméerna, moabiterna och ammoniterna mot Juda för att krossa det, precis som han förutsagt genom sina tjänare profeterna.


text:
Dessa olyckor drabbade Juda på HERRENS direkta befallning. Han ville fördriva dem på grund av Manasses synder och allt han gjort


text:
och utgjutit oskyldigt blod, så mycket att han hade fyllt Jerusalem med det oskyldiga blodet. HERREN ville inte förlåta detta.


text:
Den egyptiske kungen kom inte tillbaka mer från sitt land, för kungen i Babylonien hade intagit det område som tillhört Egypten, från Egyptens gränsflod till floden Eufrat.


text:
<pb/>Jojakin var arton år när han blev kung, och han regerade i tre månader i Jerusalem. Hans mor hette Nechushta och var dotter till Elnatan från Jerusalem.


text:
<pb/>Vid denna tid drog den babyloniske kungen Nebukadnessars arméer mot Jerusalem och belägrade staden.


text:
Kung Jojakin av Juda, hans mor, alla hans ämbetsmän och hovmän kapitulerade för honom. Kungen av Babylonien tillfångatog Jojakin i sitt åttonde regeringsår.


text:
<pb/>Nebukadnessar förde bort alla skatter från HERRENS tempel och det kungliga palatsets skattkammare, och alla guldföremål som Israels kung Salomo hade låtit tillverka för HERRENS hus, allt i enlighet med vad HERREN tidigare sagt.


text:
Nebukadnessar förde bort hela Jerusalem till exilen: alla officerare och krigare, hantverkare och smeder, sammanlagt 10 000 fångar. Det var bara de fattigaste som blev kvar i landet.


text:
Nebukadnessar förde bort Jojakin, kungens mor, hans hustrur, ämbetsmännen och de mäktiga i landet från Jerusalem till Babylon.


text:
Soldaterna som fördes bort var 7 000 till antalet, alla krigsdugliga, och hantverkarna och smederna uppgick till 1 000. Den babyloniske kungen förde dem med sig i fångenskap till Babylon.


text:
<pb/>Sidkia var tjugoett år gammal när han blev kung, och han regerade elva år i Jerusalem. Hans mor hette Hamutal och var dotter till Jeremia från Livna.


text:
<pb/>HERREN förkastade till sist i sin vrede både Jerusalem och Juda. <pb/>Men Sidkia gjorde uppror mot kungen i Babylonien.


text:
<pb/>I Sidkias nionde regeringsår, på den tionde dagen i tionde månaden, kom Nebukadnessar, kungen av Babylonien, tågande med hela sin armé mot Jerusalem och belägrade det. De byggde en belägringsvall omkring staden.


text:
<pb/>På nionde dagen i månaden var hungersnöden i staden så svår att folket inte längre hade någon mat i landet.


text:
Då stormades staden, och alla trupper flydde på natten genom en port som fanns mellan de båda murarna i närheten av den kungliga trädgården, medan de kaldeiska<f>[23]</f> trupperna omringade staden. De flydde mot Jordandalen.


text:
Den kaldeiska armén förföljde kungen och tog honom till fånga på Jerikoslätten. Alla hans män lämnade honom och skingrades.


text:
De avrättade hans söner inför honom, och sedan stack man ut ögonen på honom, band honom med kopparkedjor och förde honom till Babylon.


text:
<pb/>På sjunde dagen i femte månaden av den babyloniske kungen Nebukadnessars nittonde regeringsår kom Nebusaradan, befälhavaren för livgardet och en av den babyloniske kungens tjänare, till Jerusalem.


text:
Nebusaradan, befälhavaren för livgardet, förde bort i exil resten av dem som var kvar i staden, tillsammans med de desertörer som hade gått över till den babyloniske kungen,


text:
<pb/>Kaldéerna högg ner kopparpelarna i HERRENS hus, ställningen och kopparhavet som fanns där och tog med sig kopparn till Babylonien.


text:
De tog också kärlen, skovlarna, knivarna, fyrfaten och alla kopparföremål som användes i gudstjänsten.


text:
Befälhavaren för livgardet tog också fyrfaten och offerskålarna och allt annat av rent silver och guld.


text:
<pb/>Pelarna, kopparhavet och ställningen, som Salomo låtit göra till HERRENS hus, utgjorde allt som allt så mycket koppar att det inte gick att väga.


text:
<pb/>Pelarna var nio meter höga och hade 1,5 meter höga ornament i form av granatäpplen som dekoration runt pelarhuvudet. Allt var gjort av koppar.


text:
<pb/>Befälhavaren för livgardet tog till fånga översteprästen Seraja och prästen närmast honom, Sefanja, samt tre av dörrvakterna.


text:
Från staden tog han en hovman som var befälhavare i armén, fem av kungens närmaste män i staden, och sekreteraren åt den överbefälhavare som skrev ut folket till krigstjänst, samt ytterligare sextio män i staden.


text:
<pb/>Nebukadnessar, kungen av Babylonien, satte Gedalja, Achikams son och Shafans sonson, till ledare för dem som blev kvar i Juda.


text:
Befälhavarna för armén och deras män fick höra att kungen av Babylonien hade utsett Gedalja som ledare. De kom då till honom i Mispa: Ismael, Netanjas son, Jochanan, Kareachs son, Seraja, Tanchumets son från Netofa, Jaasanja, maakatitens son, och deras män.


text:
Gedalja gav dem och deras män sin ed och sa: ”Var inte rädda för de kaldeiska officerarna! Stanna här i landet och tjäna kungen av Babylonien, så ska det gå er väl.”


text:
Men i sjunde månaden kom Ismael, Netanjas son, och Elishamas sonson, som var av kunglig släkt, tillsammans med tio män till Mispa. Där dödade de Gedalja och de judar och kaldéer som var hos honom.


text:
Då flydde allt folk, små såväl som stora, tillsammans med officerarna, till Egypten, för de var rädda för kaldéerna.


text:
<pb/>Under det trettiosjunde året som Judas kung Jojakin var i fångenskap, den tjugosjunde dagen i tolfte månaden, samma år som Evil Merodak blev kung i Babylonien, benådade denne Jojakin, Juda kung, och frigav honom ur fängelset.


text:
Han talade vänligt till honom och gav honom den främsta platsen bland de kungar som var hos honom i Babylon.


text:
<t>Kushs söner var Seba, Havila, Savta, Ragma och Savteka. <pb/>Ragmas söner var Saba och Dedan. <pb/></t>


text:
<t>Sems söner var Elam, Assur, Arpakshad, Lud och Aram. <pb/>Arams söner var Us, Hul, Geter och Mash. <pb/></t>


text:
<t>Ever fick två söner, den ene hette Peleg<f>[2]</f> och den andre Joktan. På Pelegs tid delades jorden. Hans bror hette Joktan. <pb/></t>


text:
<t>Detta är deras släkttavla: <pb/>Ismaels förstfödde var Nevajot, sedan Kedar, Adbeel, Mivsam, <pb/></t>


text:
<t>Sönerna som Abrahams bihustru Ketura födde var Simran, Jokshan, Medan, Midjan, Jishbak och Shuach. <pb/>Jokshans söner var Saba och Dedan. <pb/></t>


text:
<t>Midjans söner var Efa, Efer, Henok, Avida och Eldaga. <pb/>Dessa var alltså ättlingar till Ketura. <pb/></t>


text:
<t>Shovals söner var Aljan, Manachat, Eval, Shefi och Onam. <pb/>Sivons söner var Aja och Ana. <pb/></t>


text:
<t>Detta är de kungar, som härskade i Edom innan Israel hade någon kung: <pb/>Bela, Beors son, och namnet på hans stad var Dinhava. <pb/></t>


text:
<t>När Baal Hanan dog, blev Hadad kung efter honom. Han regerade från Pagi. Hans hustru hette Mehetavel och var dotter till Matred, som var dotter till Me Sahav. <pb/></t>


text:
<t>Judas söner var Er, Onan och Shela. <pb/>Dessa tre fick han med Bat-Shua<f>[3]</f>, kanaaneiskan. Men Judas förstfödde son, Er, var ond i HERRENS ögon och han dödade honom.</t>


text:
<t>Karmis son, Akar<f>[4]</f>, var den som drog olycka över Israel när han förgrep sig på det som hade vigts åt förintelse. <pb/></t>


text:
<t>Jishaj var far till Eliav, som var hans förstfödde, och sedan följde Avinadav, den andre, Shima, den tredje,</t>


text:
<t>Kalev, Hesrons son, fick barn med sin hustru Asuva och Jeriot<f>[6]</f>. Hennes söner var Jesher, Shovav och Ardon.</t>


text:
<t>Hesron gifte sig med dottern till Makir, Gileads far, när han var 60 år gammal och hon födde Seguv åt honom.</t>


text:
<t>Men Geshur och Aram erövrade av dessa Havvot Jair och även Kenat, med dess sextio kringliggande byar. Alla dessa var ättlingar till Makir, Gileads far. <pb/></t>


text:
<t>Efter Hesrons död i Kalev-Efrata födde hans hustru Avia honom Ashchur, som sedan blev Tekoas far.<f>[7]</f> <pb/></t>


text:
<t>Jerachmeels, Hesrons förstfödde sons, söner var Ram, den förstfödde, Buna, Oren, Osem och Achia.</t>


text:
<t>Kalevs, Jerachmeels brors, förstfödde son var Mesha. Han var far till Sif, som var far till Maresha, som var far till Hebron. <pb/></t>


text:
<t>Hon födde också Shaaf, far till Madmanna, och Sheva, far till Makbena och Giva. Kalev hade också en dotter som hette Aksa. <pb/></t>


text:
<t>Dessa var ättlingar till Kalev. <pb/>Hur, Efratas förstfödde son, fick sönerna Shoval, far till Kirjat-Jearim,</t>


text:
<t>Kirjat-Jearims släkter var jitréerna, putéerna, shumatéerna och mishraéerna. Från dessa kom soratéerna och eshtauléerna. <pb/></t>


text:
<t>Salmas ättlingar var Betlehem, netofatéerna, Atrot Bet Joav, den andra hälften av manachtéerna, soratéerna.</t>


text:
<t>Från honom härstammar också de skriftlärdas familjer som bodde i Jabes, nämligen tiratéerna, shimatéerna och sukatéerna. Alla dessa var keniter som härstammade från Hammat, stamfadern i Rekavs släkt.</t>


text:
<pb/><t>Davids söner, födda i Hebron var: Amnon, den förstfödde, född av Achinoam från Jisreel, den andre sonen Daniel, född av Avigajil från Karmel, <pb/></t>


text:
<t>den tredje Absalom, son till Maaka, dotter till kung Talmaj i Geshur, <pb/>den fjärde Adonia, född av Haggit, <pb/></t>


text:
<t>Dessa sex söner föddes i Hebron, där David regerade i sju och ett halvt år. <pb/>Sedan regerade han från Jerusalem i ytterligare trettiotre år.</t>


text:
<t>Dessa söner föddes åt honom i Jerusalem: Shima, Shovav, Natan och Salomo, dessa fyra som Batseba<f>[8]</f>, Ammiels dotter, födde. <pb/></t>


text:
<t>Alla dessa var Davids söner, förutom sönerna med hans bihustrur, och deras syster var Tamar. <pb/></t>


text:
<t>Salomos son var Rehabeam, <pb/>vars son var Avia, <pb/>vars son var Asa, <pb/>vars son var Joshafat, <pb/></t>


text:
<t>Josias söner var <pb/>Jochanan, den förstfödde, <pb/>Jojakim, den andre, <pb/>Sidkia, den tredje, <pb/>och Shallum, den fjärde. <pb/></t>


text:
<t>Pedajas söner var Serubbabel och Shimi. <pb/>Serubbabels söner var Meshullam och Hananja. De hade en syster som hette Shelomit.</t>


text:
<t>Dessutom hade han sönerna Hashuva, Ohel, Berekja, Hasadja och Jushav Hesed, alltså fem. <pb/></t>


text:
<t>Hananjas ättlingar var Pelatja och Jesaja, samt Refajas, Arnans, Obadjas och Shekanjas söner. <pb/></t>


text:
<t>Shekanjas ättlingar var Shemaja och Shemajas söner, Hattush, Jigal, Bariach, Nearja och Shafat, sammanlagt sex. <pb/></t>


text:
<t>Reaja, Shovals son, var far till Jachat, som var far till Achumaj och Lahad. Dessa var soratéernas släkter. <pb/></t>


text:
<t>Vidare Penuel, som var far till Gedor, och Eser som var far till Husha. <pb/>Dessa var ättlingar till Hur, Efratas förstfödde, Betlehems far. <pb/></t>


text:
<t>Kos, som var far till Anuv och Hassoveva och stamfar till släkter som härstammade från Acharchel, Harums son.</t>


text:
<pb/>Jabes hade större anseende än någon av sina bröder. Hans mor gav honom namnet Jabes, ”för”, sa hon, ”jag födde honom med smärta<f>[9]</f>.”


text:
<pb/>Jabes ropade och bad till Israels Gud: ”Välsigna mig och utvidga mitt område! Var med mig i allt jag gör och bevara mig från olycka och smärta!” Gud hörde hans bön och gav honom vad han begärde.


text:
<t>Eshton var far till Bet Rafa, Paseach och Techinna. Techinna var far till Ir Nachash. Dessa var männen från Reka. <pb/></t>


text:
<t>Meonotaj var far till Ofra. <pb/>Seraja var far till Joav, stamfar till Timmermansdalens släkt, för de var timmermän. <pb/></t>


text:
<t>Esras söner var Jeter, Mered, Efer och Jalon. Mereds hustru Bitja<f>[10]</f> födde Mirjam, Shammaj och Jishbach, Eshtemoas far.</t>


text:
<t>Hans judeiska hustru födde Jered, Gedors far, Hever, Sokos far och Jekutiel, Sanoachs far. Dessa var söner till faraos dotter Bitja som Mered hade gift sig med. <pb/></t>


text:
<t>Söner till Hodias hustru, Nachams syster, var far till garmén Keila och maakatén Eshtemoa.<f>[11]</f> <pb/></t>


text:
<t>Shimons söner var Amnon, Rinna, Ben-Hanan och Tilon. <pb/>Jishis söner var Sochet och Ben-Sochet<f>[12]</f>. <pb/></t>


text:
<t>Shelas, Judas sons, söner var Er, som var far till Leka, Lada, som var far till Maresha och stamfar till släkterna som var linnearbetare i Bet Ashbea,</t>


text:
<t>Jokim, männen i Koseva och Joash och Saraf, som hade härskat i Moab och sedan återvänt till Betlehem, enligt gamla uppteckningar.</t>


text:
<pb/>Shimi hade sexton söner och sex döttrar, men ingen av hans bröder hade många barn. Deras släkt blev inte lika stor som Judas.


text:
Bet Markavot, Hasar Susim, Bet Biri och Shaarajim. Dessa var deras städer ända fram till Davids regeringstid,


text:
De som här uppräknats vid namn kom under Hiskias regeringstid i Juda. De rev ner hamiternas tält och boplatser som fanns där. De förintade dem, så att de inte mer finns till, och tog området i besittning därför att där fanns betesmark för deras hjordar.


text:
<pb/>Senare begav sig 500 av dessa män från Simons stam till berget Seir. Deras ledare var Pelatja, Nearja, Refaja och Ussiel, söner till Jishi.


text:
Där dödade de alla som fortfarande fanns kvar av amalekiterna. Sedan bosatte de sig där och har bott där sedan dess.


text:
<pb/>Israels förstfödde var Ruben. (Han var den förstfödde, men eftersom han vanhelgade sin fars bädd, gavs hans förstfödslorätt i stället till Josefs, Israels sons, söner. I släktregistret nämns han därför inte som den förstfödde.


text:
<pb/>Trots att Judas<f>[13]</f> stam var den starkaste bland bröderna och en furste kom från den, var det Josef som fick förstfödslorätten.)


text:
<t>vars son var Beera, som fördes bort i fångenskap av den assyriske kungen Tiglat Pileser. Han var en hövding för Rubens stam. <pb/></t>


text:
<t>Hans släktingar skrevs upp efter sina släkter i släktregistret och var: stamledaren Jeiel, Sakarja</t>


text:
<t>och Bela, son till Asas, son till Shema, son till Joel. <pb/>De bosatte sig från Aroer och ända bort till Nebo och Baal Meon.</t>


text:
<t>Österut tog de allt land i besittning ända bort till öknen vid Eufrat, därför att deras boskap i Gilead hade förökats. <pb/></t>


text:
<t>Under Sauls regering förde de krig med hagaréerna, besegrade dem och intog deras bosättningar i hela området öster om Gilead. <pb/></t>


text:
<t>Gads ättlingar behärskade det område i Bashan som gränsade till rubeniternas, ända bort till Salka. <pb/></t>


text:
<t>Deras släkter var, familj för familj, Mikael, Meshullam, Sheva, Joraj, Jakan, Sia och Ever, alltså sju. <pb/></t>


text:
<t>Dessa var söner till Avichajil, som var son till Huri, son till Jaroach, son till Gilead, son till Mikael, son till Jeshishaj, son till Jachdo, son till Bus. <pb/></t>


text:
<t>Gaditerna bodde i Gilead i Bashan, med dess kringliggande byar, och på Sharons ängar så långt de sträckte sig.</t>


text:
<pb/>Rubens stam och gaditerna och den ena halvan av Manasses stam var vapenföra män, som kunde hantera sköld och svärd och båge, 44 760 män tränade för strid.


text:
De fick hjälp mot dem, och hagaréerna och alla deras allierade överlämnades åt dem, eftersom de bad till Gud och han besvarade deras bön, därför att de litade på honom.


text:
Många hade stupat i slaget, för Gud hade stridit mot dem. Sedan bodde de i detta område ända fram till tiden för exilen.


text:
<pb/>Halva Manasses stam bosatte sig från Bashan till Baal Hermon, Senir och berget Hermon, och de var talrika.


text:
<pb/>Dessa var deras familjeöverhuvuden: Efer, Jishi, Eliel, Asriel, Jeremia, Hodavja och Jachdiel. Alla dessa var modiga krigare och ansedda familjeöverhuvuden,


text:
men de var inte trogna mot sina förfäders Gud. I stället var de otrogna med de gudar som landets olika folk tillbad, de som Gud förintade åt dem.


text:
Därför ingav Gud kung Pul från Assyrien, också känd som Tiglat Pileser, att föra bort Rubens och Gads stammar och den ena hälften av Manasses stam. De fördes till Halach, Havor, Hara och Gosans flod, där de fortfarande finns kvar.


text:
<t>Amrams barn var <pb/>Aron, Mose och Mirjam. <pb/>Arons söner var Nadav, <pb/>Avihu, Elasar och Itamar. <pb/></t>


text:
<t>Jochanan var far till Asarja, som tjänstgjorde som präst i templet som Salomo byggde i Jerusalem. <pb/></t>


text:
<t>Josadak blev bortförd med folket i Juda och Jerusalem när HERREN lät Nebukadnessar föra dem i fångenskap. <pb/></t>


text:
<t>Meraris söner var Machli och Mushi. <pb/>Leviternas släkter, efter deras stamfäder, var: <pb/></t>


text:
<t>vars son var Eliav, vars son var Jerocham, <pb/>vars son var Elkana och vars son var Samuel. <pb/></t>


text:
<t>Meraris ättlingar <pb/>var Machli, vars son var Livni, <pb/>vars son var Shimi, vars son var Ussa, <pb/></t>


text:
<pb/>Dessa är de män som David hade gett ansvaret för musiken i HERRENS hus, efter det att arken fått sin viloplats där.


text:
Fram till dess att Salomo hade byggt HERRENS hus i Jerusalem, fortsatte de sin uppgift med musiken framför uppenbarelsetältet, boningen, i enlighet med givna föreskrifter.


text:
<pb/>Dessa var de som med sina söner gjorde tjänst: <pb/><t>Av Kehats släkt Heman, musikern, son till Joel, son till Samuel, <pb/></t>


text:
<t>Asaf var Hemans närmaste medhjälpare och hade sin plats till höger om Heman. <pb/>Han var son till Berekja, son till Shima, <pb/></t>


text:
<t>Meraris ättlingar, som var deras medhjälpare, stod på den vänstra sidan: <pb/>Etan, son till Kishi, son till Avdi, son till Malluk, <pb/></t>


text:
Men Aron och hans ättlingar tjänstgjorde vid offren på brännofferaltaret och rökelsealtaret och hade hand om alla uppgifterna i det allra heligaste och bringade försoning för Israel, i enlighet med det som Guds tjänare Mose hade befallt.


text:
<pb/>Detta var leviternas boplatser, deras tältläger inom deras områden, som tilldelades Arons ättlingar av Kehats släkt, som lotten först föll på:


text:
<pb/>Av Benjamins stam fick de Geva, Alemet och Anatot, alla med tillhörande betesmarker. Allt som allt hade de tretton städer med tillhörande betesmarker.


text:
<pb/>Genom lottkastning bestämdes sedan landområden åt Kehats övriga ättlingar, och de fick tio städer från den ena halvan av Manasses stam.


text:
<pb/>Gershoms ättlingar tilldelades genom lottning, släkt för släkt, tretton städer från Isaskars, Ashers, Naftalis stammar och Manasses stam i Bashan.


text:
<pb/>Meraris ättlingar fick genom lottkastning, släkt för släkt, tolv städer från Rubens, Gads och Sebulons stammar.


text:
<pb/>Resten av Kehats släkter fick Aner och Bileam med tillhörande betesmarker av ena halvan av Manasses stam.


text:
<pb/>Gershoms ättlingar fick, släkt för släkt, av ena halvan av Manasses stam Golan i Bashan och Ashtarot, med tillhörande betesmarker.


text:
<t>Från Naftalis stam fick de Kedesh i Galileen, Hammon och Kirjatajim, alla med betesmarker. <pb/></t>


text:
<t>På andra sidan Jordan, öster om Jeriko, fick de av Rubens stam Beser i öknen, Jahas med betesmarker,</t>


text:
<t>Tolas söner var Ussi, Refaja, Jeriel, Jachmaj, Jivsam och Samuel, familjeöverhuvuden för dem som härstammade från Tola, tappra krigare, uppskrivna i släktregister. På kung Davids tid var deras antal 22 600. <pb/></t>


text:
<t>Enligt deras släktregister tillhörde deras familjer en skara av 36 000 krigsberedda män, för de hade många hustrur och många barn. <pb/></t>


text:
<t>Deras släktingar i Isaskars alla släkter var tappra krigare. Deras totala antal uppgick till 87 000, upptecknade i deras släktregister. <pb/></t>


text:
<t>Belas söner var Esbon, Ussi, Ussiel, Jerimot och Iri, alltså fem, familjeöverhuvuden och tappra krigare. De var sammanlagt 22 034, upptecknade i släktregistret. <pb/></t>


text:
<t>Bekers söner var Semira, Joash, Elieser, Eljoenaj, Omri, Jeremot, Avia, Anatot och Alemet. Alla dessa var Bekers söner.</t>


text:
<t>I deras släktregister var det 20 200 upptecknade familjeöverhuvuden, stridsdugliga män. <pb/></t>


text:
<t>Jediaels son var Bilhan. Bilhans söner var Jeush, Benjamin, Ehud, Kenaana, Setan, Tarshish och Achishachar.</t>


text:
<t>Alla dessa var ättlingar till Jediael och överhuvuden för sina familjer, tappra krigare, 17 200 vapenföra män. <pb/></t>


text:
<t>Manasses söner var Asriel, genom hans arameiska bihustru, som också födde Makir, Gileads far.</t>


text:
<t>Makir tog en hustru åt Hufam och Shufam. Han hade en syster som hette Maaka. En annan ättling var Selofchad, som bara hade döttrar. <pb/></t>


text:
<t>Makirs hustru Maaka födde en son och gav honom namnet Peresh. Hans brors namn var Sheresh, och dennes söner var Ulam och Rekem. <pb/></t>


text:
<t>Ulams son var Bedan. Dessa var alltså söner till Gilead, son till Makir, som var son till Manasse.</t>


text:
<t>Efraims ättlingar var Shutelach, vars son var Bered, vars son var Tachat, vars son var Elada, vars son var Tachat,</t>


text:
<t>vars son var Savad, och vars son var Shutelach, samt Eser och Elad. <pb/>De dödades av några män i Gat, som var födda i landet, när de försökte ta deras boskapshjordar.</t>


text:
<t>Han låg igen med sin hustru, som blev gravid och födde honom en son. Han gav honom namnet Beria<f>[14]</f>, för det hade skett under en olyckstid för hans familj.</t>


text:
<pb/>Deras områden och boplatser var Betel med kringliggande byar, Naaran österut, Geser och dess byar västerut och Shekem och dess byar ända bort till Aja och dess byar.


text:
Längs gränsen till Manasse låg Bet-Shean med dess byar, Tanak med dess byar, Megiddo med dess byar och Dor med dess byar. Där bodde ättlingarna till Israels son Josef.


text:
<pb/>Alla dessa var ättlingar till Asher, familjeöverhuvuden, utvalda, skickliga krigare och utmärkta ledare. I släktregistret fanns 26 000 krigsdugliga män noterade.


text:
<t>Dessa var Ehuds söner. De var familjeöverhuvuden för dem som bodde i Geva och deporterades till Manachat.</t>


text:
<t>De var Naaman, Achia och Gera. Det var han som deporterade dem och var far till Ussa och Achichud. <pb/></t>


text:
<t>Beria och Shema, familjeöverhuvuden för dem som bodde i Ajalon. De hade jagat bort Gats invånare. <pb/></t>


text:
<pb/>Alla dessa var familjeöverhuvuden och ledare, upptecknade i släktregister, och de bodde i Jerusalem.


text:
<t>som var far till Shima<f>[26]</f>. Alla dessa bodde tillsammans med sina släktingar i Jerusalem. <pb/></t>


text:
<t>Ner var far till Kish, Kish till Saul, och Saul till Jonatan, Malki-Shua, Avinadav och Eshbaal. <pb/></t>


text:
<t>Achas var far till Joadda<f>[28]</f>, som var far till Alemet, Asmavet och Simri. Simri var far till Mosa.</t>


text:
<t>Mosa var far till Bina, vars son var Rafa<f>[29]</f>, vars son var Elasa, vars son var Asel. <pb/></t>


text:
<t>Asel hade sex söner: Asrikam, den förstfödde<f>[30]</f>, Ismael, Shearja, Asarja, Obadja och Hanan. Alla dessa var Asels söner. <pb/></t>


text:
<t>Ulams söner var tappra krigare och skickliga bågskyttar. De hade många söner och sonsöner, sammanlagt 150.</t> <pb/>Alla dessa var ättlingar till Benjamin.


text:
<pb/>Hela Israel var upptecknat i släktregister och uppskrivet i Israels kungars krönikor. <pb/>Juda fördes bort i fångenskap till Babylon på grund av sin trolöshet.


text:
<pb/>De första som kom tillbaka till sina gamla hemstäder och egendomar var israeliter, präster, leviter och tempeltjänare.


text:
<pb/><t>Utaj, son till Ammihud, som var son till Omri, son till Imri, son till Bani, som tillhörde Peres, Judas sons, släkt. <pb/></t>


text:
<t>Jivneja, son till Jerocham, Ela, son till Ussi, son till Mikri, och Meshullam, son till Shefatja, son till Reguel, son till Jivnia. <pb/></t>


text:
<t>Dessa från Benjamin, som upptecknats i deras släktregister, var 956 män, alla familjeöverhuvuden. <pb/></t>


text:
<t>Asarja, son till Hilkia, son till Meshullam, son till Sadok, son till Merajot, son till Achituv, fursten i Guds hus, <pb/></t>


text:
<t>Adaja, son till Jerocham, son till Pashchur, son till Malkia, och Masaj, son till Adiel, son till Jachsera, son till Meshullam, son till Meshillemit<f>[31]</f> son till Immer. <pb/></t>


text:
<t>Dessa ättlingar var 1 760 till antalet. De var alla familjeöverhuvuden, dugliga män för tjänsten i Guds hus. <pb/></t>


text:
<t>Av leviterna: Shemaja, son till Hashuv, son till Asrikam, son till Hashavja, av Meraris släkt.</t>


text:
<t>Obadja, son till Shemaja, son till Galal, son till Jedutun, och Berekja, son till Asa, son till Elkana, som bodde i netofatéernas byar. <pb/></t>


text:
<t>De var fortfarande ansvariga för Kungsporten i öster. Dessa var dörrvakter i leviternas läger.</t>


text:
<t>Shallum, son till Kore, son till Evjasaf, son till Korach, och hans närmaste släktingar bland korachiterna hade ansvaret för vakthållningen vid tältets<f>[32]</f> ingångar, precis som deras förfäder hade haft vid ingången till HERRENS läger.</t>


text:
<pb/>Allt som allt fanns det 212 utvalda dörrvaktare. De var registrerade i sin bys släktregister. David och siaren Samuel hade utsett dem till deras förtroendeuppdrag.


text:
Deras släktingar, som bodde i byarna, kom och deltog i deras uppgifter regelbundet i perioder om sju dagar.


text:
<pb/>De fyra främsta dörrvaktarna, samtliga leviter, var ansvariga för förrummen och skattkammaren i Guds hus.


text:
<pb/>Några av dem hade som sin uppgift att ansvara för de kärl som användes vid gudstjänster. De räknade kärlen, både när de tog in dem och när de tog ut dem.


text:
Andra var ansvariga för de övriga tillbehören, det som fanns inne i helgedomen, som mjöl, vin, rökelse, olja och kryddor.


text:
<pb/>Mattitja, en av leviterna och den förstfödde sonen till korachiten Shallum, hade ansvaret för bakningen av bröden.


text:
<pb/>Några av deras släktingar i Kehats släkt hade ansvar för det bröd som skulle förberedas till varje sabbat och läggas fram.


text:
<pb/>De som var musiker, överhuvuden för levitiska familjer, bodde i särskilda rum. De var i tjänst dag och natt och befriade från andra uppgifter.


text:
Dessa var de levitiska familjernas överhuvuden, uppräknade i deras släktregister, och de bodde i Jerusalem.


text:
<t>Ner var far till Kish, Kish till Saul, och Saul till Jonatan, Malki-Shua, Avinadav och Eshbaal<f>[33]</f> <pb/></t>


text:
<t>Achas var far till Jada, som var far till Alemet, Asmavet och Simri. Simri var far till Mosa.</t>


text:
<t>Asel hade sex söner: Asrikam, den förstfödde, Ismael, Shearja, Asarja, Obadja och Hanan. Dessa var Asels söner.</t>


text:
<pb/>Saul sa då till sin väpnare: ”Dra ut ditt svärd och stöt ner mig, så inte dessa oomskurna hedningar kommer och kränker mig!” Men väpnaren var skräckslagen och vågade inte, så Saul tog själv sitt svärd och kastade sig mot det.


text:
<pb/>När israeliterna i dalen nedanför såg att deras trupper flydde och att Saul och hans söner var döda, övergav de sina städer och flydde. Sedan kom filistéerna och intog dem.


text:
<pb/>Nästa dag, när filistéerna gick ut för att plundra de döda, hittade de Saul och hans söner där de låg slagna på berget Gilboa.


text:
De tog då alla Sauls tillhörigheter, hans huvud och hans vapen, och skickade runt dem i landet för att alla, både deras gudar och folk, skulle få del av de goda nyheterna.


text:
drog alla deras vapenföra män ut och hämtade Sauls och hans söners kroppar till Javesh. De begravde benen under det stora trädet i Javesh och fastade i sju dagar.


text:
<pb/>Saul dog på grund av sin trolöshet mot HERREN och därför att han inte följt HERRENS befallning utan hade rådfrågat en ande från en död


text:
i stället för att vända sig till HERREN. Därför dödade han honom och gav kungariket till David, Jishajs son.


text:
och redan när Saul var kung var det du som anförde Israel i strid. HERREN, din Gud, har sagt till dig: ’Du ska vara herde för mitt folk Israel, du ska vara furste över Israel!’ ”


text:
<pb/>Alla de äldste i Israel kom alltså till kung David i Hebron. David slöt ett förbund med dem inför HERREN, och de smorde honom till kung över Israel, precis som HERREN hade talat genom Samuel.


text:
och sa: ”Den som anfaller jevuséerna blir överbefälhavare!” Joav, Serujas son, gick upp först och blev så överbefälhavare.


text:
Han byggde staden runt borgen, från Millo och vidare runt omkring, medan Joav restaurerade återstoden av staden.


text:
<pb/>Dessa är de förnämsta bland Davids hjältar, som tillsammans med hela Israel gav hans kungadöme starkt stöd och gjorde honom till kung över hela landet, som HERREN hade talat till Israel.


text:
<pb/>Detta är förteckningen över Davids hjältar: Jishbaal, son till en man av Hakmonis släkt, den förnämste bland de trettio<f>[35]</f>, som vid ett tillfälle dödade 300 man med sitt spjut.


text:
<pb/>Närmast honom i rang var Elasar, son till Dodo av Achoachs släkt. Han var en av de tre hjältarna.


text:
Han var med David vid Pas Dammim, när filistéerna hade samlats till strid. Där fanns en åker full med korn. Israeliterna flydde för filistéerna.


text:
De ställde sig mitt på åkern, försvarade den, slog filistéerna, och genom honom utförde HERREN en stor räddning.


text:
<pb/>En annan gång gick tre av de trettio förnämsta kämparna ner för klippan till David i Adullams grotta, medan filistéerna hade slagit läger i Refaimdalen,


text:
<pb/>David sa längtansfullt: ”Ack om någon kunde hämta lite vatten från källan vid porten till Betlehem!”


text:
De tre bröt sig då igenom filistéernas läger och hämtade upp vatten ur brunnen vid Betlehems stadsport och förde det med sig tillbaka till David. Men David vägrade att dricka det och hällde ut det som ett dryckesoffer till HERREN


text:
och sa: ”Nej, Gud förbjude att jag skulle göra något sådant! Skulle jag dricka blodet av dessa män som riskerat sina liv för att hämta det?” Eftersom de riskerat sina liv för att hämta vattnet, ville han inte dricka det. Sådana var de tre hjältarnas bedrifter.


text:
<pb/>Avishaj, Joavs bror, var befälhavare för de trettio<f>[36]</f>. En gång dödade han 300 man med sitt spjut, och han blev lika berömd som de tre.


text:
<pb/>Benaja var son till Jojada och en tapper soldat från Kavseel. Han gjorde många stordåd och dödade två av Moabs bästa män<f>[37]</f>. Han gick också ner och slog ihjäl ett lejon i en brunn en snöig dag.


text:
En annan gång dödade han en storväxt egypter som var 2,5 meter lång och hade ett spjut tjockt som en vävbom. Benaja gick fram till honom beväpnad med en stav. Han ryckte spjutet från egypterns hand och dödade honom med det.


text:
Sådana var Benajas, Jojadas sons, bedrifter, och han fick stort anseende bland de tre<f>[38]</f> hjältarna.


text:
<pb/><t>De tappra hjältarna var: <pb/>Asael, Joavs bror, <pb/>Elchanan, Dodos son, från Betlehem, <pb/></t>


text:
<t>Adina, Shisas son, av Rubens släkt, Shisas son, som var överhuvud för Rubens stam, tillsammans med trettio andra, <pb/></t>


text:
<pb/>Dessa är de som förenade sig med David i Siklag, medan han fortfarande gömde sig för Saul, Kishs son. De var bland de kämpar som bistod honom i striden.


text:
De var beväpnade med bågar och kunde använda stenslunga med både vänster och höger hand. De var benjaminiter, liksom Saul.


text:
<pb/>Ledaren var Achieser och därefter Joash, söner till Shemaa från Giva, Jesiel och Pelet, söner till Asmavet, Berekja, Jehu från Anatot,


text:
Jishmaja från Givon, en av de trettio och deras ledare, Jeremia, Jachasiel, Jochanan, Josavad från Gedera,


text:
<pb/>Några gaditer gick också över till David i bergfästet i öknen. De var alla tappra män, skickliga krigare, som kunde hantera sköld och spjut, med en uppsyn som lejon och snabba som gaseller i bergen.


text:
<pb/>Dessa män tillhörde Gads stam och var de främsta i hären. Den svagaste av dem kunde jämföras med hundra andra, och den starkaste med tusen.


text:
De gick över Jordan i den första månaden, när den svämmade över sina bräddar, och de jagade bort alla dem som bodde i dalarna, både i öster och väster.


text:
Han gick ut och mötte dem och sa till dem: ”Om ni har kommit i fredliga avsikter för att hjälpa mig, är jag villig att förena mig med er. Men om ni har kommit för att förråda mig till mina fiender, fastän jag inte gjort något orätt, då ska våra förfäders Gud se det och döma er.”


text:
<pb/>Då kom Anden över Amasaj, den främste bland de trettio, och han svarade: <pb/><t>”Vi tillhör dig, David,</t> <t>vi är med dig, Jishajs son!</t> <t>Välgång och framgång för dig</t> <t>och för alla som står upp för dig,</t> <t>för din Gud är din hjälp!”</t> <pb/>David tog alltså emot dem och lät dem bli ledare för sin trupp.


text:
<pb/>Några från Manasse gick över till David, när han skulle strida med filistéerna mot Saul. Men de gav dem aldrig någon hjälp, eftersom de filisteiska befälhavarna rådgjorde med varandra och skickade bort honom och sa: ”Det kan kosta oss huvudet, om han går över till sin herre Saul.”


text:
När David gick till Siklag, gick dessa män från Manasse över till honom: Adnach, Josavad, Jediael, Mikael, Josavad, Elihu och Silletaj. Alla dessa hade befälet över enheter på tusen man i Manasse.


text:
<pb/>Detta är en förteckning över de antal väpnade män som slöt sig till David i Hebron för att kungariket skulle övergå till honom från Saul, så som HERREN hade sagt.


text:
<t>Från Isaskar: män som förstod sin tid och visste vad Israel skulle göra, 200 ledare med sina släktingar under sig. <pb/></t>


text:
<t>Från Sebulon: 50 000 vapenföra män, utrustade med alla slags vapen och fullständigt lojala mot David. <pb/></t>


text:
<t>Från andra sidan Jordan, från Rubens och Gads stammar och den andra hälften av Manasses stam, 120 000 soldater, utrustade med alla slags vapen.</t>


text:
<pb/>Alla dessa stridsmän kom till Hebron frivilligt, beredda att kämpa i leden för att göra David till hela Israels kung. Också de övriga i Israel var enhälligt inställda på att göra David till kung.


text:
och dessutom förde folk från grannskapet och ända bortifrån Isaskar, Sebulon och Naftali dit mat på åsnor, kameler, mulor och oxar. Mängder av mjöl, fikonkakor, russinkakor, vin, olja, boskap och får fördes dit, och Israel gladde sig.


text:
<pb/>Sedan David hade rådgjort med alla befälhavarna, med sina officerare med befäl över tusen och hundra,


text:
talade han till hela Israel som hade samlats: <pb/>”Om det är er önskan och HERRENS, vår Guds vilja, så låt oss meddela våra bröder i hela Israels land, även präster och leviter i deras städer och omgivningar, och inbjuda dem att ansluta sig till oss.


text:
David samlade alltså hela Israel, ända från Shichor i Egypten upp till Levo-Hamat, för att föra Guds ark från Kirjat-Jearim.


text:
David och hela Israel begav sig till Baala, dvs. Kirjat-Jearim i Juda, för att föra tillbaka HERREN Guds ark, han som tronar mellan keruberna och efter vilken arken hade fått sitt namn.


text:
David och hela Israel gladde sig av hela sin kraft inför Gud med sång och med musik av lyror, harpor, tamburiner, cymbaler och trumpeter.


text:
<pb/>När de kom fram till Kidons tröskplats, snavade oxarna och Ussa räckte ut sin hand för att stödja arken.


text:
Då blev HERREN vred på Ussa och slog ner honom, därför att han hade rört vid arken. Ussa dog där inför Gud.


text:
Men David blev upprörd över att HERREN så brutit ner Ussa och kallade platsen Peres Ussa<f>[41]</f>, och så heter den fortfarande.


text:
Guds ark blev kvar i Oved-Edoms hus i tre månader, och HERREN välsignade Oved-Edom och hans familj och allt han hade.


text:
<pb/>Kung Hiram i Tyros skickade budbärare till David med stockar av cederträ och murare och snickare för att bygga Davids palats.


text:
<pb/>Filistéerna fick höra att David var smord till kung över hela Israel, och de gav sig ut efter honom. Men David fick höra om det och drog ut mot dem.


text:
Då frågade David Gud: ”Ska jag dra ut mot filistéerna? Kommer du att överlämna dem åt mig?” HERREN svarade: ”Ja, gå! Jag ska överlämna dem åt dig!”


text:
<pb/>Då gick David till anfall vid Baal-Perasim och slog filistéerna där. David sa: ”Gud har brutit ner mina fiender genom min hand, liksom vatten som bryter fram.” Det är därför platsen kallas Baal-Perasim<f>[43]</f>.


text:
<pb/>Filistéerna hade övergett sina gudar på platsen, och David gav order om att de skulle brännas upp.


text:
och David frågade Gud även denna gång. <pb/>”Du ska inte gå efter dem, utan ta en omväg runt bakaträden”, svarade Gud, ”och anfall dem sedan från det hållet.


text:
Gå till attack när du hör ljudet som av en här på marsch i trädtopparna. Då har Gud gått före dig för att slå filistéernas armé.”


text:
David gjorde som Gud hade befallt honom, och han slog filistéernas armé och förföljde den från Givon ända till Geser.


text:
<pb/>David byggde flera hus åt sig i Davids stad, och han gjorde också i ordning en plats åt Guds ark och reste ett tält för den.


text:
Sedan sa David: ”Inga andra än leviter får bära Guds ark, för HERREN har utvalt dem till att bära HERRENS ark och göra tjänst inför honom för alltid.”


text:
<pb/>Sedan samlade David hela Israel i Jerusalem för att föra upp HERRENS ark till den plats han hade gjort i ordning för den.


text:
<pb/>David kallade också till sig prästerna Sadok och Evjatar, och leviterna Uriel, Asaja, Joel, Shemaja, Eliel och Amminadav.


text:
<pb/>”Ni är överhuvuden för leviternas familjer”, sa han till dem. ”Rena er nu tillsammans med alla era bröder, så att ni kan föra HERRENS, Israels Guds, ark, till den plats som jag har gjort i ordning.


text:
Eftersom ni inte var med oss förra gången, bröt HERREN, vår Gud, ner en av oss. Vi hade inte rådfrågat honom som vi borde.”


text:
Sedan bar leviterna Guds ark på sina axlar med bärstänger, precis som Mose hade befallt i enlighet med HERRENS ord.


text:
<pb/>David gav också leviternas ledare order att utse sångare och sjunga lovsång till musik av lyra, harpa och cymbal.


text:
Leviterna valde Heman, Joels son, och av hans bröder Asaf, Berekjas son, och av deras bröder Etan, Kushajas son, från Meraris släkt.


text:
<pb/>Vidare deras bröder i andra ordningen: <pb/>Sakarja, Ben<f>[44]</f>, Jaasiel, Shemiramot, Jechiel, Unni, Eliav, Benaja, Maaseja, Mattitja, Eliflehu, Mikneja, Oved-Edom och Jeiel, dörrvaktarna.


text:
Sakarja, Jaasiel, Shemiramot, Jechiel, Unni, Eliav, Maaseja och Benaja spelade lyra till alamót<f>[45]</f>.


text:
Mattitja, Eliflehu, Mikneja, Oved-Edom, Jeiel och Asasja spelade harpa och ledde sången till sheminit<f>[46]</f>.


text:
Prästerna Shevanja, Joshafat, Netanel, Amasaj, Sakarja, Benaja och Elieser blåste trumpet framför Guds ark. Oved-Edom och Jechia var dörrvaktare för arken.


text:
<pb/>Sedan begav sig David och de äldste i Israel tillsammans med de högre officerarna till Oved-Edoms hus för att föra upp HERRENS förbundsark under jubel.


text:
David och leviterna, som bar arken, sångarna och Kenanja, som ledde sången, var alla klädda i mantlar av fint linne. David bar även en linne-efod.


text:
Hela Israel förde upp HERRENS förbundsark under jubelrop, hornmusik, klang av trumpeter och horn, cymbaler och lyror och harpor.


text:
<pb/>Men när HERRENS förbundsark kom fram till Davids stad, såg Mikal, Sauls dotter, ut genom fönstret. Hon såg kung David hoppa och dansa av glädje, och hon föraktade honom.


text:
<pb/>Guds ark fördes in i tältet som David hade rest, och de bar fram brännoffer och gemenskapsoffer till Gud.


text:
och sedan gav han var och en av israeliterna, både män och kvinnor, en kaka bröd, en dadelkaka och en druvkaka.


text:
<pb/>Han utsåg några leviter att tjänstgöra framför HERRENS ark; de skulle åkalla, prisa och lova HERREN, Israels Gud.


text:
<pb/>Asaf blev ledare, Sakarja den andre, och sedan Jeiel<f>[48]</f>, Shemiramot, Jechiel, Mattitja, Eliav, Benaja, Oved-Edom och Jeiel. De spelade lyra och harpa, Asaf slog på cymbalerna


text:
<t>Han minns för evigt sitt förbund<f>[50]</f>,</t> <t>sina befallningar för tusen generationer,</t>


text:
<t>Ge HERRENS höga namn ära,</t> <t>kom med era offer till honom,</t> <t>tillbe HERREN i helig skrud!<f>[52]</f></t>


text:
<t>Låt himlen vara glad och jorden jubla!</t> <t>Låt dem förkunna bland folken att HERREN regerar!</t>


text:
<t>Låt havet brusa och allt som finns i det!</t> <t>Låt fälten glädjas och allt som växer på dem!</t>


text:
<t>Skogens alla träd ska susa av lovsånger,</t> <t>ja, de ska jubla inför HERREN,</t> <t>ty han kommer för att döma jorden. <pb/></t>


text:
<t>Säg: Rädda oss, Gud, du vår räddare!</t> <t>Samla oss igen och befria oss från dessa folk,</t> <t>så att vi får prisa ditt heliga namn</t> <t>och tacka och lova dig.</t>


text:
<t>Lovad vare HERREN, Israels Gud,</t> <t>från evighet till evighet!”</t> <pb/>Och allt folket sa: ”Amen!” och prisade HERREN.


text:
<pb/>David lämnade Asaf och hans bröder i ständig tjänst inför HERRENS förbundsark, enligt föreskrifterna för varje dag,


text:
liksom Oved-Edom och hans 68 medhjälpare. Oved-Edom, Jedutuns son, var dörrvaktare tillsammans med Hosa.


text:
<pb/>Prästen Sadok och hans bröder, prästerna, lämnade David kvar vid HERRENS boning på offerhöjden i Givon,


text:
för att de alltid skulle bära fram brännoffer inför HERREN på brännofferaltaret varje morgon och kväll, i enlighet med den lag som HERREN hade gett Israel.


text:
Med dem var också Heman, Jedutun och andra utvalda, som var utsedda att prisa HERREN, för hans nåd varar för evigt.


text:
Heman och Jedutun var ansvariga för musiken med trumpet och cymbal och andra instrument till gudstjänstssången. Jedutuns söner var dörrvaktare.


text:
<pb/>Sedan återvände folket hem, var och en till sitt, och David återvände för att välsigna sin familj.


text:
<pb/>När David hade bott en tid i sitt nya palats, sa han till profeten Natan: ”Här bor jag i ett hus med väggar av cederträ, medan HERRENS förbundsark får stå i ett tält!”


text:
<pb/>”Gå och säg till min tjänare David: ’Så säger HERREN: ”Du är inte den som ska bygga mig ett hus att bo i.


text:
Jag har aldrig bott i hus, utan har ständigt bott i tält och flyttat från det ena stället till det andra, ända sedan jag förde Israel ut ur Egypten.


text:
Under hela denna tid som jag förflyttat mig med israeliterna har jag väl aldrig frågat någon av Israels ledare<f>[53]</f>, de som jag utsåg till herdar för mitt folk, varför de inte byggt mig ett hus av cederträ?” ’


text:
<pb/>Säg så här till min tjänare David: ’Så säger härskarornas HERRE: ”Jag tog dig från betesmarken och fåren, när du var en herde, och har gjort dig till furste över mitt folk Israel.


text:
Jag har varit med dig vart du än gått. Jag har utrotat dina fiender framför dig. Jag ska göra ditt namn lika ryktbart som de största på hela jorden.


text:
Jag ska bereda en plats åt mitt folk Israel i ett land där de kan få ett hem utan att bli störda. Ogudaktiga folk ska inte längre kunna hota dem som de gjorde tidigare


text:
på den tiden när jag tillsatte domare över mitt folk Israel. Jag ska kuva alla dina fiender. <pb/>Jag förkunnar nu att HERREN ska bygga ett hus åt dig.


text:
När dina dagar är till ända och du har gått till dina förfäder, ska jag upphöja din avkomling<f>[54]</f>, en av dina söner, på din tron, och jag ska befästa hans kungarike.


text:
Jag ska vara hans Far, och han ska vara min son, och jag ska aldrig låta min nåd vika från honom, som jag lät den vika från din företrädare.


text:
Jag ska sätta honom över mitt hus och över mitt rike för evigt, och hans tron ska bestå i evighet.” ’ ”


text:
<pb/>Då gick kung David in och satte sig inför HERREN och sa: <pb/>”HERRE Gud, vem är jag och vad är min familj, eftersom du har fört mig ända hit?


text:
Skulle inte det du redan har gjort vara nog i dina ögon, o Gud? Nu har du också berättat om framtiden för din tjänares ätt, och du har sett mig som den mest upphöjde bland människor, o HERRE, Gud<f>[55]</f>!


text:
HERRE, för din tjänares skull och enligt din vilja, har du gjort allt detta stora och låtit mig få veta alla dessa stora ting.


text:
<pb/>HERRE, det finns ingen som du och det finns ingen annan Gud än du! Det har vi hört med våra egna öron.


text:
Vilket folk på jorden är som ditt folk Israel, den enda nation på jorden med en Gud som har lett och räddat den åt sig, för att göra sitt namn känt genom stora och mäktiga under och genom att fördriva andra folk för ditt folk, som du har räddat ut ur Egypten?


text:
<pb/>HERRE, låt nu det ord stå fast som du har talat om mig, din tjänare, och om min ätt, och gör vad du lovat.


text:
Låt det stå fast, och ditt namn kommer att bli ärat i evighet. Människor kommer att säga: ’Härskarornas HERRE är verkligen Israels Gud!’ Och din tjänare Davids hus kommer att bestå inför dig.


text:
<pb/>Min Gud, du har uppenbarat för mig, din tjänare, att du vill bygga ett hus åt mig. Därför har jag, din tjänare, frimodighet att be till dig.


text:
Nu har du velat välsigna din tjänares hus, så att det för evigt får bestå inför dig, för du, HERRE, har välsignat det, och det är för alltid välsignat.”


text:
<pb/>Efter en tid besegrade David filistéerna, underkuvade dem och intog Gat med dess kringliggande städer från dem.


text:
<pb/>Han besegrade också kung Hadadeser i Sova ända bort till Hamat, när Hadadeser stod i begrepp att stärka sin kontroll över floden Eufrat.


text:
David tillfångatog 1 000 av hans vagnar med 7 000 soldater i vagnar och 20 000 fotsoldater. Han skar av hälsenorna på alla hästar utom på ett hundratal.


text:
<pb/>När araméerna kom från Damaskus till kung Hadadesers hjälp, slog David ner och dödade 22 000 av dem.


text:
Han förlade garnisoner bland araméerna i Damaskus och tvingade dem att underordna sig och betala skatt. HERREN lät David vinna seger vart han än drog ut.


text:
Han tog också stora mängder koppar från Hadadesers städer Tivchat och Kun. Salomo använde den sedan till att göra kopparhavet, pelarna och kopparkärlen.


text:
skickade han sin son Hadoram för att hälsa på och gratulera David till segern över Hadadeser, som hade fört krig mot Tou. Hadoram förde med sig gåvor av guld, silver och koppar.


text:
<pb/>Kung David helgade dem åt HERREN, precis som det silver och guld han tagit från de besegrade folken: araméerna, moabiterna, ammoniterna, filistéerna och amalekiterna.


text:
Han förlade trupper i Edom, och edoméerna blev underordnade David. HERREN gav David seger var han än drog fram.


text:
Benaja, Jojadas son, var chef för keretéerna och peletéerna, och Davids söner var de främsta männen vid kungens sida.


text:
”Jag vill visa min vänskap mot Nachashs son Hanun, eftersom hans far visade mig vänskap”, tänkte David och sände budbärare för att beklaga hans fars död. <pb/>Men när Davids sändebud kom till Hanun i ammoniternas land för att trösta honom,


text:
sa de ammonitiska furstarna till honom: ”Låt inte lura dig att David har skickat hit de där männen med tröst för din fars skull! De har kommit hit för att spionera och spana, för att de ska kunna inta landet.”


text:
Hanun grep då Davids sändebud, lät raka av dem skägget och klippa av nedre hälften av deras kläder, innan han skickade iväg dem.


text:
<pb/>Man gick till David och berättade vad som hänt, och David skickade män att möta dem, eftersom de hade blivit så kränkta. Han uppmanade dem att stanna kvar i Jeriko tills skägget hade vuxit ut och sedan komma tillbaka.


text:
<pb/>När ammoniterna förstod att de hade gjort sig förhatliga för David, sände Hanun och ammoniterna tusen talenter<f>[56]</f> silver för att leja vagnar och ryttare från de arameiska rikena Naharajim, Maaka och Sova.


text:
De lejde 32 000 vagnar, och kungen av Maaka själv och hela hans armé ställde upp. De slog läger vid Medeva, och ammoniterna mobiliserades från sina städer för att strida.


text:
Ammoniterna ställde upp utanför stadsporten, medan de kungar som kommit dit fanns för sig ute på det öppna fältet.


text:
<pb/>När Joav insåg att han hade fientliga styrkor både framför och bakom sig, valde han ut de bästa krigarna i Israel och ställde upp dem mot araméerna.


text:
Var stark och modig, och låt oss kämpa tappert för vårt folk och för vår Guds städer! Sedan gör HERREN vad han finner vara bäst.”


text:
När ammoniterna såg att araméerna flydde, flydde de för hans bror Avishaj in i staden. Då återvände Joav till Jerusalem.


text:
<pb/>Men när araméerna insåg att de hade blivit besegrade av Israel, skickade de efter förstärkning från araméer på andra sidan floden Eufrat, och de kom anförda av Shofak, överbefälhavaren över Hadadesers här.


text:
Då David fick höra detta, samlade han hela Israels armé och tågade över Jordan. När han kom fram, gick han i ställning mot dem. Där ställde araméerna upp och gav sig i strid med David.


text:
De flydde för Israel och David dödade 7 000 stridsvagnssoldater och 40 000 fotsoldater. Han dödade också Shofak, araméernas överbefälhavare.


text:
<pb/>När Hadadesers män insåg att de blivit slagna av Israel, slöt de fred med David och blev hans undersåtar. Araméerna vågade sedan inte längre hjälpa ammoniterna.


text:
<pb/>Vid årsskiftet, den tid då kungarna brukade dra ut i fält, ledde Joav krigshären, skövlade ammoniternas land och belägrade Rabba. David stannade i Jerusalem. Joav intog Rabba och förstörde det.


text:
David tog kronan från Milkoms<f>[57]</f> huvud. Den var gjord av guld, prydd med infattade dyrbara stenar och vägde över 30 kilo. Den sattes på Davids huvud. Han tog också en stor mängd krigsbyte från staden.


text:
Befolkningen där inne förde han ut och satte i arbete med sågar, järnhackor och yxor, som han brukade göra med alla ammonitiska städer. Sedan återvände David och armén till Jerusalem.


text:
<pb/>Därefter uppstod en strid igen mot filistéerna vid Geser. Sibbekaj av Hushas släkt dödade så Sippaj, en ättling till Rafa, och filistéerna kapitulerade.


text:
Under ett annat krig med filistéerna dödade Elchanan, Jairs son, Lachmi, bror till Goljat från Gat, som hade ett spjut med ett skaft som var som en vävbom.


text:
<pb/>I en annan strid vid Gat deltog en jätte från Rafas ätt med sex fingrar på varje hand och sex tår på varje fot, sammanlagt tjugofyra.


text:
<pb/>David sa till Joav och folkets överbefälhavare: ”Gå och räkna israeliterna från Beer Sheva till Dan och meddela mig resultatet, så att jag får veta deras antal!”


text:
Men Joav svarade: ”Må HERREN föröka sitt folk hundra gånger! Är de inte alla dina undersåtar, min herre kung? Varför begär du, min herre, detta? Varför dra skuld över Israel?”


text:
<pb/>Joav fick dock böja sig för kungens ord, så Joav gick och besökte hela Israel och återvände sedan till Jerusalem.


text:
Han rapporterade resultatet av mönstringen till David: i hela Israel fanns det 1 100 000 svärdbeväpnade män och 470 000 svärdbeväpnade män i Juda,


text:
<pb/>Då sa David till Gud: ”Jag har begått en svår synd när jag gjort detta. Förlåt mig, din tjänare, min skuld! Jag har gjort något mycket dåraktigt.”


text:
”Gå och säg till David: ’Så säger HERREN: ”Tre ting lägger jag fram för dig. Välj ett av dem, så låter jag det drabba dig.” ’ ”


text:
tre års hungersnöd, tre månaders flykt för dina fiender utan att undkomma deras svärd, eller tre dagar av HERRENS svärd, en dödlig pest som HERRENS ängel ska låta komma över varje del av landet.’ Tänk över vilket svar jag ska ge honom som har sänt mig.”


text:
Gud sände en ängel för att förstöra Jerusalem, men när han skulle förstöra staden, såg HERREN det och ångrade det onda och sa till ängeln som dödade folket: ”Det är nog! Dra tillbaka din hand!” HERRENS ängel stod just då vid jevusén Ornans<f>[58]</f> tröskplats.


text:
<pb/>David fick se HERRENS ängel stå där mellan himmel och jord och peka mot Jerusalem med sitt dragna svärd. Då föll han och de äldste ner på sina ansikten, klädda i säcktyg.


text:
<pb/>David sa till Gud: ”Jag var väl den som gav befallning om folkräkningen! Jag är den som har syndat och gjort det onda. Men vad har denna min hjord gjort? HERRE, min Gud, låt ditt straff drabba mig och min familj, men låt inte ditt eget folk plågas!”


text:
<pb/>HERRENS ängel befallde då Gad att säga till David att gå upp och bygga ett altare åt HERREN på jevusén Ornans tröskplats.


text:
Ornan, som höll på att tröska vete, vände sig om och såg ängeln. Hans fyra söner som var med honom gömde sig.


text:
När David kom till Ornan och han såg honom, lämnade han tröskplatsen och bugade sig till marken för David.


text:
<pb/>”Ge mig tröskplatsen”, sa David till Ornan. ”Jag ska bygga ett altare där åt HERREN, så att folkets plåga upphör. Låt mig få den för full betalning.”


text:
”Ta den, min herre och kung, och använd den som du vill”, sa Ornan till David. ”Här är boskap till brännoffret och tröskverktygen till ved och vete till matoffret. Jag ger dig alltsammans.”


text:
Kung David svarade Ornan: ”Nej, jag vill köpa det till fullt pris. Jag kan inte ta det som är ditt och ge det till HERREN eller bära fram ett brännoffer som inte kostat mig någonting.”


text:
Där byggde David ett altare åt HERREN och offrade brännoffer och gemenskapsoffer på det och ropade till HERREN. Och HERREN svarade med eld från himlen på brännofferaltaret.


text:
<pb/>När David såg att HERREN hade svarat på hans bön på jevusén Ornans tröskplats, offrade han där.


text:
HERRENS boning, som Mose hade gjort i öknen, och brännofferaltaret fanns på offerplatsen i Givon vid den här tiden,


text:
<pb/>David gav befallning om att alla främlingar som bodde i Israel skulle sammankallas. Han utsåg bland dem stenarbetare för att hugga ut stenblock till bygget av Guds hus.


text:
David skaffade fram stora mängder av järn för att tillverka spikarna för dörrarna i portarna och till deras förstärkningar och så mycket koppar att man inte ens kunde väga den.


text:
<pb/>”Min son Salomo är ung och oerfaren”, sa David, ”och HERRENS hus måste få en enastående utformning, så att det blir berömt och ryktbart över hela världen. Därför ska jag redan nu börja med planeringen.” <pb/>David gjorde omfattande förberedelser före sin död.


text:
Han kallade till sig sin son Salomo och gav honom i uppdrag att bygga ett tempel åt HERREN, Israels Gud.


text:
men HERRENS ord kom till mig: ’Du har utgjutit mycket blod och fört många krig. Du ska inte bygga något tempel för mitt namn, eftersom du har utgjutit så mycket blod på jorden inför mig.


text:
Men du ska få en son, och han ska vara en fridens man, och jag ska låta honom få fred med sina fiender runt omkring. Hans namn ska vara Salomo<f>[60]</f>, och jag ska ge Israel frid och ro under hans regering.


text:
Han ska bygga ett hus åt mitt namn, han ska vara min son och jag hans far, och jag ska befästa hans kungatron för Israel för alltid.’


text:
<pb/>Min son, må nu HERREN vara med dig och göra dig framgångsrik, så att du kan bygga ett hus åt HERREN, din Gud, så som han har sagt om dig.


text:
Må HERREN ge dig vishet och förstånd, så att du, när han sätter dig som härskare över Israel, kan hålla HERRENS, din Guds lag.


text:
Du kommer att lyckas, om du noga följer alla de bud och förordningar som HERREN gav Israel genom Mose. Var frimodig och stark, frukta inte och var inte modlös!


text:
<pb/>Med stor möda har jag samlat in till HERRENS hus 3 500 ton guld och 35 000 ton silver<f>[61]</f>, så mycket järn och koppar att de inte kunnat vägas, och dessutom trävirke och sten. Mer kan du själv lägga till.


text:
”HERREN, er Gud, är med er. Han har låtit er få fred på alla sidor. Han har överlämnat landets invånare åt mig och lagt landet under HERREN och hans folk.


text:
Sök nu HERREN, er Gud, av hela ert hjärta och med hela er själ. Börja med att bygga HERREN Guds helgedom, så kan ni föra in HERRENS förbundsark och de heliga kärlen för gudstjänsten i det hus som byggs åt HERRENS namn.”


text:
4 000 dörrvaktare, och 4 000 lovsjunga HERREN med de instrument som David<f>[62]</f> låtit tillverka för lovsången.


text:
<t>Shimis<f>[63]</f> söner Shelomot, Hasiel och Haran, alltså tre. Dessa var Ladans familjeöverhuvuden. <pb/></t>


text:
<t>Jachat var överhuvudet och Sisa den andre, men Jeush och Beria hade inte många söner och räknades därför som en enda familj, en avdelning. <pb/></t>


text:
<t>Amrams söner var Aron och Mose. Aron och hans söner avskildes för all framtid till uppgiften att inviga det högheliga, offra åt HERREN, tjäna honom och att välsigna i hans namn för all framtid. <pb/></t>


text:
<t>Elieser hade en son, Rechavja, som var överhuvud, Elieser hade inga andra söner, men Rechavja hade många. <pb/></t>


text:
<t>Hebrons söner var Jeria, överhuvud, Amarja den andre, Jachasiel, den tredje och Jekamam, den fjärde. <pb/></t>


text:
<t>Elasar dog utan att ha fått några söner, endast döttrar, och de gifte sig med sina kusiner, Kishs söner. <pb/></t>


text:
<pb/>Dessa var Levis ättlingar, efter deras familjer, med deras familjeöverhuvuden, så som de registrerades, varje person och namn för sig, de som var tjugo år gamla eller äldre och som gjorde tjänst i HERRENS hus.


text:
David hade sagt: ”HERREN, Israels Gud, har låtit sitt folk komma till ro, och han kommer alltid att bo i Jerusalem.


text:
<pb/>Leviternas uppgift var att assistera Arons ättlingar i tjänsten i HERRENS hus. De skötte om förgårdarna och kamrarna, reningen av alla heliga föremål och tjänstgjorde i Guds hus.


text:
De svarade för skådebröden, mjölet till matoffren och det osyrade brödet och bakning och tillredning samt alla vikter och mått.


text:
De assisterade vid alla brännoffren åt HERREN, på sabbaten, vid nymånadsfester och högtider, och tjänade inför HERREN i det antal och som det var föreskrivet att de alltid skulle tjäna inför HERREN.


text:
Leviterna skötte på detta sätt sina uppgifter i uppenbarelsetältet och i templet och hjälpte prästerna, Arons ättlingar, i tjänsten i HERRENS hus.


text:
<pb/>Arons ättlingar delades in i följande avdelningar: Arons söner Nadav och Avihu, Elasar och Itamar.


text:
<pb/>Nadav och Avihu dog före sin far och efterlämnade inte några barn, så Elasar och Itamar tjänstgjorde som präster.


text:
David indelade, tillsammans med Sadok, av Elasars släkt, och Achimelek, av Itamars släkt, Arons ättlingar i olika avdelningar för den tjänstgöring de skulle utföra.


text:
Det fanns fler överhuvuden bland Elasars ättlingar än Itamars, så de delades upp i sexton familjeöverhuvuden och Itamars i åtta.


text:
<pb/>De indelades genom lottdragning för de båda släkterna, eftersom det fanns heliga ledare och ledare för tjänsten åt Gud både bland Elasars och Itamars ättlingar.


text:
<pb/>Leviten Shemaja, Netanels son, tjänstgjorde som sekreterare och skrev ner dem i närvaro av kungen, prästen Sadok, Achimelek, Evjatars son, och överhuvudena för prästernas och leviternas familjer. Lotterna drogs varannan gång för en familj från Elasars släkt och varannan för en familj från Itamars.


text:
<pb/>Detta var hur de skulle vara indelade när de inträdde för tjänst i HERRENS hus, som det var dem föreskrivet genom deras förfader Aron, efter den befallning HERREN, Israels Gud, hade gett honom.


text:
<pb/>Andra ättlingar till Levi var: <pb/><t>av Amrams ättlingar Shuvael, av Shuvaels ättlingar Jechdeja, <pb/></t>


text:
<t>Hebrons ättlingar var Jeria, sedan Amarja, den andre, Jachasiel, den tredje, och Jekamam, den fjärde. <pb/></t>


text:
<t>Mushis söner Machli, Eder och Jerimot.</t> <pb/>Alla dessa var ättlingar till Levi, efter deras familjer.


text:
Även dessa kastade lott, precis som deras släktingar av Arons ätt, i närvaro av kung David, Sadok, Achimelek samt överhuvudena för prästernas och leviternas familjer, de äldsta likväl som de yngsta.


text:
<pb/>David och hans befälhavare i hären utsåg män från Asafs, Hemans och Jedutuns familjer till profetisk tjänst med musik på harpa, lyra och cymbal. Detta är förteckningen över dem och deras tjänst:


text:
<pb/><t>Asafs söner: <pb/>Sackur, Josef, Netanja och Asarela, Asafs söner, under hans ledning, som profeterade på kungens uppdrag. <pb/></t>


text:
<t>Av Jedutun hans söner: <pb/>Gedalja, Jisri, Jesaja, Shimi, Hashavja och Mattitja, alltså sex, under ledning av sin far Jedutun, som profeterade och spelade på harpa till HERRENS lov och pris. <pb/></t>


text:
<t>Av Heman hans söner: <pb/>Buckia, Mattanja, Ussiel, Shuvael, Jerimot, Hananja, Hanani, Eliata, Giddalti, Romamti Eser, Joshbekasha, Malloti, Hotir och Machasiot.</t>


text:
<t>Alla dessa var söner till kungens siare Heman. De hade getts till honom genom Guds löfte att upphöja hans horn<f>[64]</f>. Heman fick så fjorton söner och tre döttrar.</t>


text:
<pb/>Alla dessa män stod under sin fars ledning när de utförde sin tjänst i HERRENS hus med sång och spel på cymbal, lyra och harpa. Asaf, Jedutun och Heman följde kungens instruktioner.


text:
<pb/>De och deras familjer, tillsammans 288 personer, var alla begåvade musiker och utbildade för sin uppgift att sjunga lovsång till HERREN.


text:
<pb/><t>Den första lotten föll på Asaf, på Josef<f>[65]</f>, och den andra på Gedalja och hans söner och släktingar, sammanlagt tolv, <pb/></t>


text:
<pb/>Avdelningarna för dörrvaktarna var: <pb/><t>Meshelemja från korachiternas släkt, son till Kore, som var en av Asafs söner. <pb/></t>


text:
<t>Meshelemjas söner var: <pb/>Sakarja, den förstfödde, <pb/>Jediael, den andre, <pb/>Sevadja, den tredje, <pb/>Jatniel, den fjärde, <pb/></t>


text:
<t>Oved-Edoms söner var: <pb/>Shemaja, den förstfödde, <pb/>Josavad, den andre, <pb/>Joach, den tredje, <pb/>Sakar, den fjärde, <pb/>Netanel, den femte, <pb/></t>


text:
<t>Ammiel, den sjätte, <pb/>Isaskar, den sjunde <pb/>och Peulletaj, den åttonde. <pb/>Gud hade välsignat Oved-Edom. <pb/></t>


text:
<t>Oved-Edoms son Shemaja hade också söner, som blev ledare för sina familjer eftersom de var dugliga män.</t>


text:
<t>Shemajas söner var Otni, Refael, Oved och Elsavad. Hans släktingar Elihu och Semakja var också dugliga män.</t>


text:
<t>Alla dessa var avkomlingar till Oved-Edom. De och deras söner var dugliga och starka män i tjänsten. Oved-Edoms avkomlingar var sammanlagt 62. <pb/></t>


text:
<t>Hosa, av Meraris släkt, hade söner, av vilka Shimri var överhuvud, fastän han inte var den förstfödde, men hans far hade gjort honom till överhuvud.</t>


text:
<t>Hilkia var den andre, Tevalja den tredje och Sakarja den fjärde. Hosas söner och släktingar var sammanlagt 13.</t>


text:
<pb/>Avdelningarna för dörrvaktarna, uppdelade efter deras huvudmän, hade, liksom deras släktingar, i uppgift att tjänstgöra i HERRENS hus.


text:
<pb/>Lotten för den östra porten föll på Shelemja. De kastade sedan lott för hans son Sakarja, en vis rådgivare, och lotten gav honom den norra porten.


text:
Den västra porten och Shalleketporten<f>[66]</f> vid övre vägen fick Shuppim och Hosa. <pb/>Vaktposter fanns på alla sidor:


text:
<pb/>Leviterna, deras bröder<f>[68]</f>, ansvarade för skattkammaren i Guds hus och förråden för det som blivit helgat.


text:
Ladans ättlingar, Gershons släkt genom Ladan, som var familjeöverhuvuden för gersoniten Ladan, var Jechiel,


text:
<t>Hans släktingar genom Elieser var dennes son Rechavja, hans son Jesaja, hans son Joram, hans son Sikri och hans son Shelomot.</t>


text:
<t>Denne Shelomot och hans bröder ansvarade för förråden för det som helgats av kung David, av familjeöverhuvudena, av de högre och lägre officerarna och befälhavarna över hären.</t>


text:
<t>Shelomot och hans bröder var också ansvariga för allt det som helgats av siaren Samuel, av Saul, Kishs son, av Avner, Ners son, och av Joav, Serujas son. Alla de heliga gåvorna var överlämnade åt Shelomots och hans släktingars omsorg. <pb/></t>


text:
<t>Kenanja av Jishars släkt och hans söner tilldelades uppgifter utanför templet som tjänstemän och domare. <pb/></t>


text:
<t>Av Hebrons släkt utsågs Hashavja och 1 700 av hans släktingar från Hebron, alla dugliga män, att förvalta Israel på västra sidan av Jordan, till allt arbete åt HERREN och till kungens tjänst.</t>


text:
<t>Enligt hebroniternas släktregister var Jeria deras överhuvud. I Davids fyrtionde regeringsår gjordes en genomgång av registren, och man fann dugliga män bland dem i Jaser i Gilead.</t>


text:
<t>Jeria hade 2 700 släktingar, dugliga män och familjeöverhuvuden, som kung David satte över Rubens och Gads stammar och den ena halvan av Manasses stam, för att sköta alla Guds och kungens angelägenheter.</t>


text:
<pb/>Förteckning över israeliterna, familjeöverhuvuden, högre och lägre befälhavare, deras officerare, som tjänade kungen i allt som hade med avdelningarna att göra, och som var i tjänst en månad var under årets alla månader. Varje avdelning bestod av 24 000 man:


text:
<pb/><t>Befälhavare över första avdelningen, som tjänstgjorde under första månaden, var Jishbaal, Savdiels son. Hans avdelning bestod av 24 000 man.</t>


text:
<t>Jishbaal hörde till Peres släkt och hade högsta befälet över alla officerare i hären som tjänstgjorde under första månaden. <pb/></t>


text:
<t>Befälhavare över andra månadens avdelning var Dodaj av Achoachs släkt, fursten Miklot var befälhavare över sin avdelning som bestod av 24 000 man. <pb/></t>


text:
<t>Den tredje befälhavaren, för tredje månaden, var Benaja, översteprästen Jojadas son. Hans avdelning bestod av 24 000 man.</t>


text:
<t>Denne Benaja var en hjälte bland de trettio och hade befälet över de trettio. Hans son Ammisavad hade befälet över hans avdelning. <pb/></t>


text:
<t>Den fjärde, för fjärde månaden, var Asael, Joavs bror, och senare hans son Sevadja. Hans avdelning bestod av 24 000 man. <pb/></t>


text:
<t>Den femte, för femte månaden, var befälhavaren Shamhut av Serachs ätt. Hans avdelning bestod av 24 000 man. <pb/></t>


text:
<t>Den sjätte, för sjätte månaden, var Ira, Ickeshs son, från Tekoa. Hans avdelning bestod av 24 000 man. <pb/></t>


text:
<t>Den sjunde, för sjunde månaden, var Heles från Pelet av Efraims stam. Hans avdelning bestod av 24 000 man. <pb/></t>


text:
<t>Den åttonde, för åttonde månaden, var Sibbekaj av Hushas släkt, som hörde till Serachs ätt. Hans avdelning bestod av 24 000 man. <pb/></t>


text:
<t>Den nionde, för nionde månaden, var Avieser från Anatot i Benjamins stam. Hans avdelning bestod av 24 000 man. <pb/></t>


text:
<t>Den tionde, för tionde månaden, var Mahraj från Netofa av Serachs ätt. Hans avdelning bestod av 24 000 man. <pb/></t>


text:
<t>Den elfte, för elfte månaden, var Benaja från Piraton av Efraims stam. Hans avdelning bestod av 24 000 man. <pb/></t>


text:
<t>Den tolfte, för tolfte månaden, var Heldaj från Netofa, som hörde till Otniels släkt. Hans avdelning bestod av 24 000 man.</t>


text:
<pb/>Furstarna för Israels stammar var: <pb/><t>Elieser, Sikris son, för Rubens stam, <pb/>Shefatja, Maakas son, för Simons stam, <pb/></t>


text:
<t>Jishmaja, Obadjas son, för Sebulons stam, <pb/>Jerimot, Asriels son, för Naftalis stam, <pb/></t>


text:
<t>Hosea, Asasjas son, för efraimiterna, <pb/>Joel, Pedajas son, för ena hälften av Manasses stam, <pb/></t>


text:
<t>Jiddo, Sakarjas son, för andra hälften av Manasses stam, den som var i Gilead, <pb/>Jaasiel, Avners son, för Benjamins stam, <pb/></t>


text:
<pb/>David tog inte med i folkräkningen dem som var tjugo år eller yngre, för HERREN hade lovat att israeliterna skulle bli lika oräkneliga som himlens stjärnor.


text:
Joav, Serujas son, påbörjade folkräkningen men avslutade den aldrig, för Guds vrede kom över Israel, och slutsumman blev aldrig införd i kung Davids krönika.


text:
<pb/>Asmavet, Adiels son, hade ansvaret för de kungliga förråden. <pb/>Jonatan, Ussias son, ansvarade för förråden på landsbygden, i städer, byar och vakttorn.


text:
<pb/>Shimi från Rama hade ansvaret för vingårdarna och Savdi från Shefam för vinförråden i vingårdarna.


text:
<pb/>Baal Hanan från Geder hade ansvaret för kungens olivplanteringar och för mullbärsfikonträden på låglandet i väster. <pb/>Joash var ansvarig för oljeförråden.


text:
<pb/>Shitraj från Sharon var ansvarig för boskapen som betade i Sharon och Shafat, Adlajs son, för boskapen i dalarna.


text:
<pb/>Davids farbror, Jonatan, var rådgivare. Han var en vis och skriftlärd man<f>[69]</f>. Jechiel, Hakmonis son, tjänstgjorde för kungens söner.


text:
Achitofel efterträddes av Jojada, Benajas son, och av Evjatar. <pb/>Joav var överbefälhavare för kungens här.


text:
<pb/>David kallade nu samman alla Israels ledare till Jerusalem, ledarna över Israels stammar, ledarna för de olika avdelningar som var i kungens tjänst, de högre och lägre officerarna, uppsyningsmännen över kungens och hans söners egendom och boskap samt tjänstemännen i palatset, hjältarna och andra inflytelserika personer.


text:
David reste sig och talade till dem: <pb/>”Hör, mina bröder och mitt folk! Det har varit min önskan att bygga ett hus till viloplats för HERRENS förbundsark, vår Guds fotpall. Jag har gjort planer för det,


text:
men Gud har sagt till mig: ’Du ska inte bygga något hus för mitt namn, för du är en krigare och har utgjutit mycket blod.’


text:
<pb/>Ändå har HERREN, Israels Gud, valt mig bland alla i min fars familj till att för alltid vara kung över Israel. Han har utvalt Juda som furste och i Judas stam min fars familj. Bland min fars söner fann han behag i mig och gjorde mig till kung över hela Israel.


text:
Bland mina söner  —  och HERREN har gett mig många  —  har han utvalt Salomo att sitta på HERRENS kungatron och regera över Israel.


text:
Han sa till mig: ’Din son Salomo ska bygga mitt tempel och mina förgårdar, för jag har utvalt honom till min son, och jag ska vara hans far.


text:
Jag ska befästa hans kungadöme för alltid, om han alltid följer mina bud och föreskrifter, som han gjort hittills.’


text:
<pb/>Här inför Israel, HERRENS församling, och inför Gud själv som hör detta, uppmanar jag er att hålla alla HERRENS, er Guds bud, så att ni får äga detta goda land och sedan överlämna det till era efterkommande för evig tid.


text:
<pb/>Salomo, min son, lär känna din fars Gud! Tjäna honom helhjärtat och villigt, för HERREN granskar allas innersta och förstår varje motiv och tanke. Om du söker honom ska du finna honom, men om du överger honom ska han förkasta dig för alltid.


text:
<pb/>Tänk på att HERREN har utsett dig till att bygga hans heliga tempel. Var frimodig och gå till verket!”


text:
<pb/>David gav sedan sin son Salomo ritningen till förhuset och templet med dess byggnader, dess förrådshus, de övre salarna, de inre rummen och rummet för försoningsplatsen.


text:
Han delgav honom också sina planer som Anden ingett honom beträffande förgårdarna till HERRENS hus och rummen runt omkring, tempelförråden i Guds hus och förvaringsrummen för det som hade helgats,


text:
samt instruktioner om fördelningen av prästernas och leviternas tjänst och om alla tillbehörens användning i HERRENS hus.


text:
<pb/>David bestämde även mängden av guld för tillverkningen av alla guldföremål för olika tjänster, liksom vikten av silver för silverföremålen för olika tjänster,


text:
vikten av guld till lampställen och guldlamporna, vikten av varje lampställ med dess lampor, och vikten av silver till varje silverlampställ med dess lampor, alltefter dess användning,


text:
slutligen vikten av guld till rökelsealtaret av rent guld. Han gav honom också en beskrivning av vagnen, keruberna av guld, som med sina vingar övertäckte HERRENS förbundsark.


text:
Allt detta skrevs ner under HERRENS ledning, för det var han som gav David varje detalj av beskrivningen.


text:
<pb/>”Var nu stark och frimodig”, sa David till sin son Salomo. ”Sätt genast i gång med arbetet! Var inte rädd eller missmodig, för HERREN, min Gud, är med dig, och han kommer inte att lämna eller överge dig, tills du har fullföljt allt arbete för tjänsten i HERRENS hus.


text:
Här är prästernas och leviternas avdelningar, som är redo för allt arbete i Guds hus, och många andra med olika begåvningar som både vill och kan utföra allt slags arbete. Ledarna och folket kommer att lyda varje befallning som du ger.”


text:
<pb/>Kung David talade sedan till hela församlingen: ”Min son Salomo, som Gud har utvalt, är fortfarande ung och oerfaren, och uppgiften är enorm, för denna är inte en byggnad för människor utan för HERREN Gud.


text:
Jag har gjort allt jag kan för att till min Guds hus skaffa guld till det som ska vara av guld, silver till det som ska vara av silver, koppar till det som ska vara av koppar, järn till det som ska vara av järn och trä till det som ska vara av trä samt onyx, andra infattningsstenar, svartglänsande<f>[70]</f> och brokiga stenar, alla slags dyrbara stenar och marmor i stor mängd.


text:
Eftersom jag älskar Guds hus, ger jag också hela min privata förmögenhet av guld och silver, utöver allt det jag redan skaffat till helgedomen:


text:
3 000 talenter<f>[71]</f> guld från Ofir och 7 000 talenter silver till att överdra byggnadernas väggar med,


text:
guld till det som ska tillverkas av guld och silver till det som ska tillverkas av silver, till det som hantverkarna ska göra. Vem vill idag komma med en frivillig gåva till HERREN?”


text:
<pb/>Då kom huvudmännen för familjerna och stammarna i Israel, de högre och lägre arméofficerarna och kungens främsta tjänstemän med sina gåvor.


text:
De gav till arbetet med Guds hus 5 000 talenter guld, 10 000 dareiker<f>[72]</f>, 10 000 talenter silver, 18 000 talenter koppar och 100 000 talenter järn.


text:
Folket gladde sig över att de så helhjärtat gav de frivilliga gåvorna till HERREN, och David själv gladde sig mycket.


text:
<pb/>David prisade HERREN inför hela församlingen och sa: <pb/><t>”HERRE, vår far Israels Gud,</t> <t>du ska prisas i all evighet!</t>


text:
<t>Din, o HERRE, är storhet och makt,</t> <t>ära, majestät och härlighet.</t> <t>Allt i himmel och på jord och riket tillhör dig, HERRE,</t> <t>och du är den upphöjde härskaren över allt som finns.</t>


text:
<t>Rikedom och ära kommer från dig,</t> <t>och du är den som råder över allt.</t> <t>Du har all styrka och all makt i din hand,</t> <t>och det är du som ger makt och upphöjelse.</t>


text:
<pb/>Vem är jag och vad är mitt folk, att vi skulle kunna ge dig allt detta? <pb/>Allt kommer ju från dig, och vi har bara gett det som vi fått ur din hand.


text:
<pb/>För vi är främlingar och gäster inför dig, precis som våra förfäder. <pb/>Våra dagar på jorden är som en skugga, vi har inget att hoppas på.


text:
<pb/>HERRE, vår Gud, all denna rikedom vi har samlat för att kunna bygga ett tempel till ditt heliga namn, kommer från dig. Det tillhör dig alltsammans.


text:
<pb/>Jag vet, min Gud, att du prövar människohjärtan och vill se integritet. Jag har gett allt det här med ärliga och uppriktiga avsikter, och jag har sett hur ditt folk villigt har kommit med sina gåvor.


text:
<pb/>HERRE, våra förfäders Gud, Abrahams, Isaks och Jakobs Gud, låt denna längtan att tjäna och lyda dig få vara kvar hos ditt folk för all framtid, och bevara deras hjärtan lojala mot dig!


text:
<pb/>Gör min son Salomo helhjärtat överlåten till dig, så att han håller dina bud, förordningar och föreskrifter och följer dem i allting och bygger det tempel som jag har förberett!”


text:
<pb/>Sedan sa David till hela församlingen: ”Prisa HERREN, er Gud!” Då prisade de alla HERREN, sina förfäders Gud, bugade sig och föll ner på marken inför HERREN och inför kungen.


text:
<pb/>Nästa dag bar man fram slaktoffer och brännoffer till HERREN: 1 000 tjurar, 1 000 baggar och 1 000 lamm med tillhörande dryckesoffer och mängder av slaktoffer för hela Israel.


text:
De åt och drack inför HERREN med stor glädje. <pb/>Sedan bekräftade de en andra gång Salomo, Davids son, som kung. De smorde honom inför HERREN till furste och Sadok till präst.


text:
<pb/>Salomo besteg HERRENS tron efter sin far David, och han hade framgång. Hela Israel lydde honom,


text:
HERREN upphöjde Salomo inför hela Israel och gav honom kunglig glans på ett sätt som ingen kung i Israel tidigare hade haft.


text:
<pb/>Kung Davids historia, från början till slut, finns nedtecknad i siaren Samuels krönika, i profeten Natans krönika och i siaren Gads krönika.


text:
Där berättas om hans regering, hans makt och allt som hände honom och Israel och alla andra riken och länder.


text:
<pb/>Salomo, Davids son, hade nu etablerat sin kungamakt, och HERREN, hans Gud, var med honom och gjorde honom mycket mäktig.


text:
<pb/>Salomo talade till hela Israel, till både högre och lägre officerare, alla domare och alla ledare i Israel, familjeöverhuvuden.


text:
Salomo och hela församlingen gick till offerplatsen i Givon, där Guds uppenbarelsetält var, som HERRENS tjänare Mose hade gjort i öknen.


text:
Men Guds ark hade David flyttat från Kirjat-Jearim till den plats han hade ställt i ordning åt den; han hade satt upp ett tält åt den i Jerusalem.


text:
Men kopparaltaret, som Besalel, Uris son och Hurs sonson, hade gjort, stod framför HERRENS boning i Givon. Nu uppsökte Salomo och de församlade det.


text:
Salomo gick upp till kopparaltaret inför HERREN i uppenbarelsetältet och offrade 1 000 brännoffer på det.


text:
<pb/>Salomo svarade Gud: ”Du har visat stor nåd mot min far David och gjort mig till kung efter honom.


text:
HERRE Gud, uppfyll nu ditt löfte till min far David, för du har gjort mig till kung över ett folk som är lika talrikt som stoftet på jorden.


text:
Ge mig nu vishet och kunskap, så att jag kan leda detta folk, för vem kan styra ditt folk som är så stort?”


text:
<pb/>Gud svarade Salomo: ”Därför att din största önskan var detta, och därför att du inte bad om rikedom, välfärd och ära eller dina fienders liv, och inte heller ett långt liv, utan om vishet och kunskap för att kunna leda mitt folk, som jag har gjort dig till kung över  —  


text:
därför ska jag ge dig vishet och kunskap. Jag ska också ge dig mer rikedom, välfärd och ära än någon kung någonsin haft före dig eller någonsin kommer att ha.”


text:
<pb/>Sedan begav sig Salomo till Jerusalem från offerplatsen i Givon, från uppenbarelsetältet, och han regerade över Israel.


text:
Silvret och guldet var tack vare Salomo lika vanligt i Jerusalem som sten, och cederträ lika vanligt som mullbärsfikonträ i Låglandet.


text:
Varje vagn som de importerade från Egypten kostade 600 siklar silver och en häst 150 siklar<f>[2]</f>. De exporterade dem också till hettiternas och araméernas kungar.


text:
<pb/>Salomo sände detta meddelande till kung Hiram i Tyros: <pb/>”Gör som du gjorde mot min far David när du sände cederträ till honom så att han kunde bygga ett palats åt sig att bo i.


text:
Jag vill nu bygga ett hus åt HERRENS, min Guds, namn och helga det åt honom. Där ska man tända välluktande rökelse inför honom, placera skådebröden och bära fram brännoffer varje morgon och kväll, på sabbaterna och vid nymånadsfester och högtider som är föreskrivna av HERREN, vår Gud. För så ska det för alltid vara i Israel.


text:
Men vem kan bygga ett hus åt honom, när inte ens himlen, himlarnas himmel, kan rymma honom? Och vem är då jag att jag skulle kunna bygga ett hus åt honom, annat än för att tända offereld inför honom?


text:
<pb/>Skicka mig därför en kunnig man som kan arbeta i guld, silver, koppar och järn, samt i purpurrött, karminrött och blått garn och snida och gravera. Han ska arbeta tillsammans med de yrkesmän som finns i Juda och Jerusalem och som min far David utsåg.


text:
<pb/>Sänd mig också cederträ, cypressträ och almugträ<f>[3]</f> från Libanons skogar, för jag vet att dina män är skickliga i att hugga timmer på Libanon. Mina män ska tillsammans med dina


text:
Jag ger männen som hugger timret 20 000 säckar<f>[4]</f> tröskat vete, 20 000 säckar korn, 600 kubik<f>[5]</f> vin och 600 kubik olja.”


text:
<pb/>Kung Hiram av Tyros svarade i ett brev till kung Salomo: <pb/>”Det är för att HERREN älskar sitt folk som han har gjort dig till dess kung.”


text:
<pb/>Hiram fortsatte: <pb/>”Välsignad vare HERREN, Israels Gud, som skapade himmel och jord och som har gett David en sådan vis, klok och förståndig son att bygga ett hus åt HERREN och ett kungapalats åt sig själv.


text:
Han är son till en danitisk kvinna och hans far är en tyrisk man. Han är skicklig att arbeta i guld och silver, koppar och järn, sten och trä, purpurrött, blått och fint lingarn. Han är en skicklig gravör och kan förverkliga vilket konstverk som helst som åläggs honom. Han kommer att arbeta tillsammans med dina yrkesmän och dem som utsågs av min herre David, din far.


text:
så ska vi på Libanons berg hugga allt det timmer du behöver och föra det till dig på flottar över havet till Jafo. Därifrån kan du sedan frakta det upp till Jerusalem.”


text:
<pb/>Salomo företog en folkräkning av alla främlingar i Israel, efter den som hans far David hade gjort, och de var 153 600.


text:
Han utsåg 70 000 av dessa till bärare, 80 000 till stenhuggare i bergen och 3 600 till förmän som skulle hålla folket i arbete.


text:
<pb/>Så började Salomo bygga HERRENS hus på Moria berg i Jerusalem, där Herren visat sig för hans far, kung David, på den plats som David gjort i ordning på jevusén Ornans tröskplats.


text:
Portalen, som låg framför templet, var 10 meter bred, liksom själva templet, och höjden var 10 meter<f>[8]</f>. Han belade insidan med rent guld.


text:
<pb/>Det stora rummet klädde han med panel av cypressträ, som han klädde med rent guld och prydde med palmer och kedjor.


text:
Han belade templets väggar, bjälkar, dörrar och trösklar med guld och graverade keruber på väggarna.


text:
<pb/>Han gjorde också det allra heligaste. Dess bredd motsvarade templets, och det var 10 meter långt och 10 meter brett. Han belade det med 21 ton<f>[9]</f> finaste guld.


text:
Den sammanlagda längden på kerubernas vingar var 10 meter. Den ena kerubens ena vinge, som var 2,5 meter lång, rörde vid tempelväggen, och dess andra vinge, också 2,5 meter, rörde vid den andra kerubens vinge.


text:
Den andra kerubens ena vinge, som också var 2,5 meter lång, rörde vid tempelväggen, och dess andra vinge, även den 2,5 meter, rörde vid den första kerubens vinge.


text:
Dessa kerubers vingar bredde alltså ut sig 10 meter. De stod på sina fötter med ansiktena mot det yttre rummet.


text:
Framför ingången till det allra heligaste gjorde han ett förhänge av blått, purpurrött, karminrött och vitt lingarn, som han smyckade med keruber.


text:
<pb/>Därefter gjorde Salomo två pelare, sjutton och en halv meter höga, och varje kapitäl upptill var 2,5 meter högt.


text:
Han gjorde också kedjor till koret<f>[10]</f> och satte dem högst upp på pelarna med 100 granatäpplen fästa vid kedjorna.


text:
Han placerade pelarna framför templet, en till höger och en till vänster. Den till höger kallade han Jakin, och den till vänster Boas.


text:
Han gjorde Havet av gjutgods, runt, 5 meter i diameter och hälften så högt, med en omkrets på 15 meter.


text:
Runt kanten, nertill, fanns ett mönster av oxar, tio på varje halvmeter, i två rader. De var gjutna i samma stycke som själva Havet.


text:
Havet var en handsbredd tjockt, och kanten var formad som i en skål, så att den liknade en utslagen lilja. Det rymde 90 000 liter<f>[11]</f>.


text:
<pb/>Han lät också göra tio vattenfat och ställde fem på den högra sidan och fem på den vänstra. De skulle användas till tvättning, och i dem skulle man skölja det som hörde till brännoffren. Prästerna skulle tvätta sig i Havet.


text:
<pb/>Sedan gjorde han enligt föreskrifterna tio lampställ av guld, som han placerade i templet, fem till höger och fem till vänster.


text:
Han gjorde tio bord och ställde fem till höger och fem till vänster. Han gjorde också 100 skålar av rent guld.


text:
<pb/>Därefter gjorde han prästernas gård och den stora förgården med dess dörrar. Dörrarna belade han med koppar.


text:
Hiram gjorde också grytorna, skovlarna och offerskålarna. <pb/>Han fullbordade det arbete som han fått i uppdrag att göra åt kung Salomo i Guds hus:


text:
<pb/><t>Salomo gjorde alla föremålen i Guds hus, <pb/>det gyllene altaret och borden för skådebröden, <pb/></t>


text:
<t>lampställen med sina lampor av rent guld, som skulle tändas framför det inre rummet enligt föreskrifterna, <pb/></t>


text:
<t>vidare knivarna, skålarna, pannorna och fyrfaten av rent guld, liksom dörrarna till templet, de inre dörrarna till det allra heligaste, och till templets huvudingång. Allt detta gjordes alltså av guld.</t>


text:
<pb/>När allt arbete Salomo gjorde för HERRENS hus var klart, förde han in det som blivit helgat åt Herren av hans far David: silvret och guldet och alla kärlen, och lade dem i skattkammaren i Guds hus.


text:
<pb/>Därefter kallade Salomo samman alla äldste i Israel, alla stamhövdingar och överhuvuden för de israelitiska familjerna till Jerusalem, för att hämta HERRENS ark från Sion, Davids stad.


text:
De bar upp arken och uppenbarelsetältet samt alla de heliga föremålen som fanns i det. De levitiska prästerna hämtade dem dit.


text:
<pb/>Ingenting annat fanns i arken förutom de två stentavlorna, som Mose lade ner i den vid Horeb, när HERREN hade ingått förbundet med Israels folk efter uttåget ur Egypten.


text:
Alla de levitiska sångarna, Asaf, Heman och Jedutun och deras söner och släktingar, var klädda i fint linne och stod på östra sidan om altaret med cymbaler, harpor och lyror, tillsammans med 120 präster som blåste i trumpeter,


text:
och tillsammans stämde trumpetblåsarna och sångarna samtidigt och samstämmigt upp i lovprisning och tacksägelse till HERREN. När trumpeterna, cymbalerna och de övriga instrumenten ljöd, prisade man HERREN: <pb/><t>”Han är god.</t> <t>Hans nåd varar i evighet.”</t> <pb/>Då fylldes huset, HERRENS hus, av ett moln,


text:
<t>men jag har gjort ett magnifikt tempel åt dig,</t> <t>och en plats, där du kan bo i evighet.”</t>


text:
’Jag har aldrig, sedan jag förde mitt folk ut ur Egypten, valt någon stad bland Israels stammar för att bygga ett hus för mitt namn. Jag har inte heller utvalt någon att vara furste över mitt folk Israel.


text:
Men nu har jag valt Jerusalem för att mitt namn ska vara där och David till att härska över mitt folk Israel.’


text:
HERREN har gjort vad han lovade. Jag har efterträtt min far David och sitter nu på Israels tron, som HERREN har lovat, och jag har byggt templet åt HERRENS, Israels Guds, namn


text:
<pb/>Och inför hela Israels församling stod sedan Salomo framför HERRENS altare och sträckte ut sina händer.


text:
Han hade gjort en plattform av koppar och ställt den mitt på förgården; den var 2,5 meter lång, 2,5 meter bred och 1,5 meter hög. Salomo steg upp på plattformen, böjde knä inför de församlade israeliterna och sträckte ut sina händer mot himlen.


text:
<pb/>Han sa: <pb/>”HERRE, Israels Gud, det finns ingen annan Gud som du, vare sig i himlen eller på jorden! Du håller förbundet och visar nåd mot dina tjänare när de helhjärtat vandrar dina vägar.


text:
<pb/>HERRE, Israels Gud, uppfyll nu också det löfte du gav din tjänare, min far David, när du sa: ’Det ska aldrig saknas en ättling till dig på Israels tron, om bara dina efterkommande är vaksamma och lever efter min lag så som du har gjort.’


text:
<pb/>Men skulle Gud vilja bo på jorden tillsammans med människor? När inte ens himlen, himlarnas himmel, kan rymma dig, så mycket mindre då templet som jag har byggt!


text:
Men vänd dig ändå till din tjänares bön och vädjan, HERRE, min Gud! Lyssna på det rop och den bön jag, din tjänare, ber inför dig!


text:
Låt din blick vaka över detta tempel dag och natt, över denna plats, där du har sagt att ditt namn ska vara! Hör den bön jag, din tjänare, ber till dig, vänd mot denna plats!


text:
Hör din tjänares och ditt folk Israels böner, när de ber vända mot denna plats! Ja, från den plats där du bor, från himlen, och när du hör, förlåt!


text:
lyssna då från himlen och agera, skaffa rätt åt dina tjänare. Straffa den skyldige och låt honom få vad han förtjänar, men frikänn den oskyldige och återupprätta honom i rättfärdighet.


text:
<pb/>Om ditt folk Israel blir slaget av en fiende, därför att det har syndat mot dig, och om folket sedan vänder om och bekänner ditt namn och ber och vädjar inför dig om nåd i detta tempel,


text:
lyssna då till dem från himlen och förlåt ditt folk Israel deras synder och för dem tillbaka till det land som du gav dem och deras förfäder.


text:
<pb/>När himlen stängs, så att det inte regnar på grund av att de har syndat mot dig, och om de då ber, vända mot denna plats, och bekänner ditt namn och vänder om från sin synd när du har straffat dem,


text:
lyssna då i himlen och förlåt dina tjänares, ditt folk Israels synd. Lär dem den rätta vägen som de ska vandra, och sänd regn över det land som du har gett åt ditt folk.


text:
<pb/>Om det blir hungersnöd eller epidemier i landet, om det är mjöldagg och mögel som härjar säden, eller gräshoppor och gräsmaskar, eller fiender belägrar deras städer, ja, vilken sjukdom eller plåga det än kommer,


text:
och vilken bön eller vädjan någon av ditt folk Israel än uppsänder  —  var och en känner bäst sin egen plåga och smärta  —  och sträcker ut sina händer mot detta hus,


text:
hör det då från himlen, där du bor. Förlåt, och ge var och en vad han förtjänar, för du känner hans innersta, ja, endast du känner människornas innersta.


text:
<pb/>Om en främling, som inte tillhör ditt folk Israel, kommer från ett avlägset land, för ditt stora namns, din mäktiga hands och din utsträckta arms skull, och de kommer och ber vända mot detta tempel,


text:
hör då från himlen, där du bor, och gör vad främlingen begär av dig. Då kommer alla folk på jorden att lära känna ditt namn och frukta dig, så som ditt folk Israel gör, och inse att detta tempel, som jag har byggt, är kallat efter ditt namn.


text:
<pb/>Om ditt folk på din befallning drar ut för att strida mot sina fiender och de ber till dig, vända mot denna stad, som du har utvalt, och mot detta tempel som jag har byggt åt ditt namn,


text:
<pb/>Om de syndar mot dig, för det finns ingen människa som inte syndar, och du blir vred på dem och överlämnar dem åt fienden och de förs bort i fångenskap till ett annat land, nära eller fjärran,


text:
och om de där i sitt fångenskapsland vänder om, åter vädjar till dig om nåd i sitt fångenskapsland och säger: Vi har syndat och handlat fel, vi har gjort det onda,


text:
och om de då, där i sitt fångenskapsland, vänder om till dig helhjärtat och med uppriktigt sinne och ber, vända mot sitt land som du gav deras förfäder och mot den stad som du har utvalt och det tempel som jag har byggt åt ditt namn,


text:
hör då från himlen, där du bor, deras bön och vädjan, och skaffa dem rätt! Förlåt ditt folk som har syndat mot dig!


text:
<pb/><t>HERRE, Gud, res dig och gå till din viloplats,</t> <t>du och din makts ark!</t> <t>Låt dina präster, HERRE Gud, få vara klädda i räddning,</t> <t>och låt dina fromma få glädjas över din godhet!</t>


text:
<pb/>När Salomo hade slutat att be, kom eld ner från himlen och förtärde brännoffret och slaktoffren. HERRENS härlighet uppfyllde templet.


text:
När alla israeliterna såg hur elden och HERRENS härlighet kom ner över templet, föll de ner med ansiktet mot marken och tillbad och prisade HERREN: <pb/><t>”Han är god</t> <t>och hans nåd varar i evighet!”</t>


text:
Kung Salomo offrade 22 000 tjurar och 120 000 får och getter. Så invigde kungen och hela folket Guds hus.


text:
Prästerna intog sina platser, och leviterna stod med HERRENS musikinstrument, som kung David gjort för tacksägelse och själv använt för att prisa HERREN: ”Hans nåd varar i evighet.” Prästerna, som stod mitt emot leviterna, blåste i sina trumpeter, och alla israeliterna stod upp.


text:
<pb/>Salomo helgade den mellersta delen av förgården framför HERRENS hus, och där offrade han brännoffer och matoffer och fettstycken av gemenskapsoffer, då kopparaltaret som Salomo gjort inte kunde rymma allt brännoffer och matoffer och fettstyckena.


text:
<pb/>Salomo firade högtiden i sju dagar tillsammans med hela Israel, en mycket stor församling, ända från Levo-Hamat till Egyptens bäck.


text:
Den åttonde dagen hölls en högtidssamling, för de hade firat altarets invigning i sju dagar och högtiden i sju dagar.


text:
Men på den tjugotredje dagen i sjunde månaden skickade han hem folket, som var glada och lyckliga över allt det goda HERREN hade gjort mot David och Salomo och mot sitt folk Israel.


text:
<pb/>Salomo färdigställde så HERRENS hus och kungapalatset. Han lyckades med allt han föresatt sig att göra i HERRENS hus och i sitt eget palats.


text:
Då visade sig HERREN en natt för Salomo och sa: <pb/>”Jag har hört din bön och valt denna plats åt mig för offer.


text:
<pb/>Om jag stänger till himlen, så att det inte kommer något regn, eller om jag befaller gräshoppor att härja landet, eller om jag sänder epidemier över mitt folk,


text:
och mitt folk, som är kallat efter mitt namn, då ödmjukar sig och ber till mig, söker mig och vänder om från sina onda vägar, ska jag lyssna till dem från himlen och förlåta deras synder och bota deras land.


text:
Jag har nu valt och helgat det här templet för att mitt namn ska bo där för evigt. Mina ögon och mitt hjärta ska alltid vara här.


text:
<pb/>Om du nu vandrar mina vägar, så som din far David gjorde inför mig, och i allting gör som jag befallt, följer mina bud och föreskrifter,


text:
ska jag låta ditt kungadöme bestå, som jag lovade din far David: Det ska aldrig saknas en ättling till dig som regerar över Israel.


text:
<pb/>Men om ni vänder er bort och överger de bud och befallningar som jag gett er och börjar tjäna andra gudar och tillbe dem,


text:
då ska jag rycka upp dem ur mitt land, som jag gav dem, och förkasta detta hus som är helgat åt mitt namn. Jag ska låta det bli till ordspråk och nidvisa bland alla folk.


text:
Detta hus, som nu är så imponerande, ska var och en som går förbi, se på och häpet säga: Varför har HERREN gjort så med detta land och detta tempel?


text:
Svaret ska bli: ’Därför att de har övergett HERREN, sina fäders Gud, som förde dem ut ur Egypten, och i stället hållit sig till andra gudar, tillbett och tjänat dem. Det är därför han lät allt detta onda drabba dem.’ ”


text:
Han byggde också upp Övre Bet Horon och Nedre Bet Horon till befästa städer med murar, portar och bommar,


text:
Baalat, och alla sina förrådsstäder och städer för sina vagnar och hästar. Han byggde allt som han önskade, både i Jerusalem, Libanon och över hela det område han härskade över.


text:
<pb/>Allt folk som fanns kvar av hettiterna, amoréerna, perisséerna, hivéerna och jevuséerna, som inte var från Israel,


text:
deras ättlingar som var kvar i landet, som israeliterna inte hade utrotat, dem gjorde Salomo till tvångsarbetare, som de är än idag.


text:
Men han tog inga israeliter som slavar vid sina arbeten, utan de blev soldater, officerare, vagnskämpar och befälhavare för stridsvagnsstyrkor.


text:
<pb/>Salomo flyttade faraos dotter från Davids stad till palatset som han hade byggt åt henne. Han sa: ”Min hustru ska inte bo i Israels kung Davids palats, för det är en helig plats, eftersom HERRENS ark har varit där.”


text:
<pb/>På HERRENS altare, som Salomo låtit bygga framför förhuset, bar han fram brännoffer till HERREN,


text:
enligt de föreskrifter för varje dag som Mose hade gett befallning om, på sabbaterna, vid nymånadsfesterna och vid de tre årliga högtiderna, påskhögtiden, veckohögtiden och lövhyddefesten.


text:
Salomo inrättade, efter sin far Davids anvisningar, avdelningarna för prästerna och deras tjänstgöring, för leviterna och deras tjänst att lovsjunga och att hjälpa prästerna i deras uppgifter, som var bestämda för varje dag, och för dörrvaktarnas avdelningar vid de olika portarna, för så hade gudsmannen David befallt.


text:
Man avvek inte i något avseende från kungens föreskrifter till prästerna och leviterna, inte heller när det gällde skattkammare.


text:
Allt Salomos arbete fullbordades, från den dagen då grunden till HERRENS hus blev lagd till dess slutförande. Så blev HERRENS hus färdigt.


text:
Hiram sände genom sina tjänare skepp med erfaren besättning. De seglade tillsammans med Salomos män till Ofir och hämtade därifrån över femton och ett halvt ton<f>[12]</f> guld till kung Salomo.


text:
<pb/>När drottningen av Saba hörde ryktet om Salomo, kom hon till Jerusalem för att pröva honom med svåra frågor. Hon kom med en mycket stor karavan av kameler lastade med kryddor, guld i stor mängd och ädelstenar. Hon kom till Salomo och talade med honom om allt hon hade i tankarna.


text:
Jag kunde inte tro det man berättade förrän jag kom hit och fick se det med egna ögon. Ändå hade man inte berättat hälften för mig! Din vishet överträffar allt jag hört.


text:
Lyckliga är dina män och lyckliga dessa dina tjänare som ständigt får stå inför dig och lyssna till din vishet!


text:
Välsignad vare HERREN, din Gud, som har funnit behag i dig och satt dig på sin tron som kung inför HERREN, din Gud. I sin eviga kärlek till Israel vill han låta det bestå för evigt och har satt dig till kung över det för att du ska sörja för lag och rättfärdighet.”


text:
<pb/>Hon gav kungen över fyra ton<f>[13]</f> guld och stora mängder av olika slags kryddor och dyrbara ädelstenar. Aldrig hade man sett sådana kryddor som drottningen av Saba gav kung Salomo.


text:
<pb/>Hirams och Salomos besättningar hämtade guld från Ofir men förde också med almugträ<f>[14]</f> och ädelstenar.


text:
Kungen använde almugträet till att göra trappor till HERRENS hus och kungapalatset och till att bygga harpor och lyror för sångarna. Aldrig tidigare hade man sett något sådant i Juda land.


text:
<pb/>Kung Salomo gav drottningen av Saba allt hon önskade sig och bad om, mer än hon hade gett honom. Sedan återvände hon med sina tjänare tillbaka till sitt land.


text:
förutom det som handelsmän och affärsmän kom med. Också kungarna i Arabien och ståthållarna i landet förde guld och silver till Salomo<f>[16]</f>.


text:
och 300 mindre sköldar av uthamrat guld till en vikt av 3,6 kilo guld vardera. Dessa placerade han i Libanonskogshuset.


text:
Sex trappsteg och en pall av rent guld var fastsatta vid tronen<f>[18]</f>. På bägge sidorna av sätet fanns armstöd, och vid vart och ett av dem stod ett lejon.


text:
Alla kung Salomos dryckeskärl och alla kärl i Libanonskogshuset var av rent guld. Silvret betraktades inte på Salomos tid som värt någonting.


text:
Kungen hade fartyg som seglade till Tarshish med Hirams män och återvände vart tredje år med guld, silver, elfenben, apor och påfåglar.


text:
<pb/>Salomo hade 4 000 stallar för hästar och vagnar och 12 000 hästar i vagnstäderna och i sin närhet i Jerusalem.


text:
<pb/>Han regerade över alla kungar från floden Eufrat till filistéernas land och ända ner till Egyptens gräns.


text:
Silvret var tack vare Salomo lika vanligt i Jerusalem som sten, och cederträ lika vanligt som mullbärsfikonträ i Låglandet.


text:
<pb/>Allt annat om Salomos historia, från början till slut, finns nedtecknat i profeten Natans krönika, i Achias från Shilo profetior och i siaren Iddos syner om Jerobeam, Nevats son.


text:
Sedan dog<f>[20]</f> han och gick till vila hos sina fäder och begravdes i sin far Davids stad. Hans son Rehabeam blev kung efter honom.


text:
”Om du är vänlig mot detta folk och tillmötesgår dem och ger dem ett välvilligt svar kommer de alltid att tjäna dig”, svarade de.


text:
<pb/>Men Rehabeam avfärdade de äldres råd och frågade de yngre männen, som hade vuxit upp tillsammans med honom och som nu var i hans tjänst.


text:
<pb/>De unga männen som vuxit upp tillsammans med honom svarade: ”Du ska säga så här till dem som säger till dig att din far har lagt ett tungt ok på dem, men lätta du på det: ’Mitt lillfinger är tjockare än min fars midja.


text:
<pb/>Efter tre dagar återvände Jerobeam och hela folket till Rehabeam, som kungen hade sagt att de skulle göra.


text:
<pb/>Kungen lyssnade inte till folket. Gud styrde det så att det ord skulle gå i uppfyllelse som HERREN hade uttalat till Jerobeam, Nevats son, genom Achia från Shilo.


text:
När hela Israel insåg att kungen inte lyssnade på dem, svarade de: <pb/><t>”Vad har vi för del i David?</t> <t>Vi delar inget med Jishajs son.</t> <t>Dra hem, Israel!</t> <t>Se om ditt hus själv, David!”</t> <pb/>Så gick alla israeliterna hem.


text:
<pb/>När kung Rehabeam skickade ut Adoram, som var ansvarig för tvångsarbetena, stenade israeliterna honom till döds. Kung Rehabeam lyckades rädda sig i sin vagn och fly till Jerusalem.


text:
<pb/>Vid sin ankomst till Jerusalem mönstrade Rehabeam Juda och Benjamins arméer, 180 000 utvalda soldater, för att strida mot Israel och återfå kungamakten åt Rehabeam.


text:
’Så säger HERREN: Ni ska inte dra ut och strida mot era bröder. Vänd tillbaka hem, var och en till sitt, för det som har hänt kommer från mig.’ ” Då lydde de HERRENS ord och avstod från att tåga mot Jerobeam.


text:
<pb/>Han förstärkte deras befästningar, utsåg befälhavare över dem, lade upp förråd av mat, olja och vin


text:
och försåg varje stad med sköldar och spjut. Han gjorde städerna mycket starka. Juda och Benjamin stod nu under hans makt.


text:
Leviterna övergav sina betesmarker och egendomar och kom till Juda och Jerusalem, för Jerobeam och hans söner hade förkastat dem som HERRENS präster.


text:
Han hade i stället utsett åt sig andra präster för offerplatserna och bockdemonerna och tjurkalvarna, som han hade låtit göra.


text:
Efter dem följde de från Israels alla stammar till Jerusalem, som i sina hjärtan bestämt sig att söka HERREN, Israels Gud, för att offra åt HERREN, sina fäders Gud.


text:
De stärkte Juda kungarike och gav sitt stöd åt Rehabeam, Salomos son, och i tre år följde de Davids och Salomos väg.


text:
<pb/>Rehabeam gifte sig med Machalat, som var dotter till Davids son Jerimot och till Avihajil, dotter till Jishajs son Eliav.


text:
<pb/>Sedan gifte han sig med Maaka, Absaloms dotter. Hon födde honom Avia, Attaj, Sisa och Shelomot.


text:
Rehabeam älskade Maaka, Absaloms dotter, mer än någon annan av sina hustrur och bihustrur. Han hade 18 hustrur och 60 bihustrur, 28 söner och 60 döttrar.


text:
Han satte Maakas son Avia till överhuvud och furste över sina bröder, för att sedan göra honom till kung.


text:
Han handlade klokt genom att sprida ut sina andra söner till olika områden i Juda och Benjamin, till befästa städer, och han gav dem rikligt underhåll och tog många hustrur åt dem.<f>[21]</f>


text:
<pb/>Men när Rehabeams kungamakt var etablerad och han hade blivit stark, övergav han HERRENS lag och hela Israel med honom.


text:
Under Rehabeams femte regeringsår anföll den egyptiske kungen Shishak Jerusalem, eftersom folket hade varit trolöst mot HERREN.


text:
<pb/>Han kom med 1 200 vagnar, 60 000 ryttare och en oräknelig mängd trupper från Egypten, libyer, suckéer och kushiter.


text:
<pb/>Profeten Shemaja kom då till Rehabeam och Judas ledare, som i fruktan för Shishak hade samlats i Jerusalem. Han sa till dem: ”Så säger HERREN: ’Ni har övergett mig. Därför överger jag er och överlämnar er till Shishak.’ ”


text:
<pb/>När HERREN såg att de ödmjukade sig, kom HERRENS ord till Shemaja: ”Eftersom de har ödmjukat sig, ska jag inte förgöra dem, utan jag ska snart sända en räddning åt dem. Jag ska inte utgjuta min vrede över Jerusalem genom Shishak.


text:
<pb/>Kung Shishak intog Jerusalem och plundrade HERRENS hus och kungapalatset på alla skatter. Han tog allting, även de guldsköldar som Salomo hade låtit göra.


text:
Kung Rehabeam lät i stället för dem göra sköldar av koppar och lämnade dem i förvar hos den kungliga livvakten vid ingången till palatset.


text:
Varje gång kungen gick till HERRENS hus, gick livvakterna med och bar dessa sköldar och lämnade dem sedan tillbaka till vaktrummet.


text:
<pb/>Genom att kungen hade ödmjukat sig, vändes HERRENS vrede från honom, så att han inte helt krossades. Det fanns ändå något gott i Juda.


text:
<pb/>Kung Rehabeam befäste sin ställning i Jerusalem och regerade där. Rehabeam var fyrtioett år gammal när han blev kung, och han regerade sjutton år i Jerusalem, den stad som HERREN hade utvalt till hemvist för sitt namn bland alla Israels stammar. Hans mor hette Naama och var från Ammon.


text:
<pb/>Rehabeams historia, från början till slut, finns nedtecknad i profeten Shemajas och siaren Iddos krönika med släktregister. <pb/>Det var ständigt krig mellan Rehabeam och Jerobeam.


text:
När Rehabeam dog<f>[22]</f> begravdes han bland sina fäder i Davids stad, och hans son Avia blev kung efter honom.


text:
Han regerade i Jerusalem i tre år. Hans mor hette Mikaja och var dotter till Uriel från Giva.<f>[23]</f> <pb/>Det var krig mellan Avia och Jerobeam.


text:
Avia gick in i striden med en här av tappra krigare, 400 000 utvalda män, medan Jerobeam ställde upp mot honom med 800 000 utvalda män, tappra krigare.


text:
Avia steg upp på Semarajimberget i Efraims bergsbygd och sa: ”Hör på mig, Jerobeam och alla israeliter!


text:
<pb/>Vet ni inte att HERREN, Israels Gud, har gett David kungamakten över Israel för evigt, åt honom och hans ättlingar, genom ett saltförbund<f>[24]</f>?


text:
Löst folk förenade sig med honom, onda män, och utmanade Salomos son Rehabeam, när han var ung och oerfaren och inte kunde stå emot dem.


text:
<pb/>Och nu tror ni att ni ska kunna stå emot HERRENS kungarike som tillhör Davids söner. Ni är en stor armé och har med er guldkalvarna som Jerobeam har gjort till era gudar.


text:
Har ni inte fördrivit alla HERRENS präster, Arons söner, och leviter och skaffat egna präster i stället, som folk i andra länder gör? Vem som helst som kommer med en ungtjur och sju baggar får bli invigd till präst åt dessa som inte är några gudar!


text:
<pb/>Men vi har HERREN till vår Gud, och vi har inte övergett honom. Vi har präster som tjänar HERREN, Arons söner, och leviter som assisterar dem.


text:
De bär fram brännoffer till HERREN varje morgon och kväll, bränner välluktande rökelse, och de placerar skådebröden på bordet av rent guld. De tänder lamporna i det gyllene lampstället varje kväll. Vi är noga med att följa de föreskrifter som HERREN, vår Gud, har gett oss, men ni har övergett honom.


text:
Se, Gud är med oss! Han är vår ledare. Hans präster blåser i sina trumpeter till strid mot er. Ni Israels män, strid inte mot HERREN, era fäders Gud, för ni kommer inte att lyckas!”


text:
<pb/>Jerobeam hade låtit en styrka omringa dem och lägga sig i bakhåll för att anfalla dem bakifrån. Han hade Juda framför sig och bakhållet bakom dem.


text:
När judéerna vände sig om och såg att de anfölls både bakifrån och framifrån, ropade de till HERREN, prästerna blåste i sina trumpeter


text:
och judéerna gav upp ett härskri. När de skrek, lät Gud Jerobeam och hela Israel bli slagna av Avia och Juda.


text:
<pb/>Israeliterna blev vid detta tillfälle kuvade, och judéerna var starka eftersom de litade på HERREN, sina fäders Gud.


text:
Avia förföljde Jerobeam och intog från honom städerna Betel, Jeshana och Efron med deras kringliggande orter.


text:
Jerobeam lyckades inte under Avias livstid få tillbaka sin makt, och slutligen slog HERREN honom så att han dog.


text:
<pb/>Avias historia i övrigt, allt han gjorde och talade, finns nedtecknat i profeten Iddos tilläggsskrift.


text:
<pb/>Avia dog och begravdes i Davids stad. Hans son Asa blev kung efter honom, och det var fred i landet under tio år.


text:
Han avskaffade de främmande gudarnas altaren och offerplatserna, krossade stenstoderna och högg ned asherapålarna.


text:
Han avskaffade offerplatserna och rökelsealtarna från alla städer i Juda. Riket hade lugn och ro under honom.


text:
Han byggde befästa städer i Juda, då det var lugn och ro i landet. Ingen förde krig mot honom under dessa år, eftersom HERREN hade gett honom ro.


text:
<pb/>Han talade till Juda: ”Låt oss bygga dessa städer och förse dem med murar och torn, portar och bommar. Landet är fortfarande vårt, eftersom vi har sökt HERREN, vår Gud. Vi har sökt honom, och han har gett oss ro på alla sidor”. De byggde och hade framgång.


text:
<pb/>Asa hade en armé som bestod av 300 000 man från Juda, utrustade med stora sköldar och spjut, och 280 000 man från Benjamin, beväpnade med små sköldar och bågar. Alla dessa var tappra kämpar.


text:
Kushiten Serach tågade ut mot dem med en <f>[25]</f> armé på 1 000 000 man. Han hade också 300 stridsvagnar. Han kom så långt som till Maresha.


text:
<pb/>Asa ropade till HERREN, sin Gud: ”HERRE, det finns ingen annan än du som kan hjälpa i striden mellan den starke och den svage! Hjälp oss, HERRE, vår Gud, för vi förlitar oss på dig! I ditt namn har vi gått till anfall mot denna väldiga armé. HERRE, vår Gud, låt ingen människa stå dig emot!”<f>[27]</f>


text:
Asa och hans folk förföljde dem ända till Gerar, och så många kushiter föll att de inte kunde återhämta sig. De blev tillintetgjorda inför HERREN och hans styrkor. Judas armé förde med sig ett stort byte.


text:
De intog också alla städerna runt Gerar, eftersom en skräck från HERREN hade kommit över dem. De plundrade alla dessa städer, där det fanns gott om byte.


text:
<pb/>De angrep också herdarnas läger och tog stora hjordar med får och kameler, innan de vände tillbaka till Jerusalem.


text:
och han gick ut för att möta kung Asa och talade till honom: ”Lyssna på mig, Asa, och hela Juda och Benjamin! HERREN är med er, om ni är med honom. När ni söker honom ska han låta er finna honom, men om ni överger honom, så kommer han att överge er.


text:
Folk drabbade samman med andra folk och stad med stad, för Gud plågade dem med alla slags svårigheter.


text:
<pb/>När Asa hörde dessa ord och profetian av profeten Asarja, Odeds son, tog han mod till sig och förstörde alla de vidriga avgudarna i hela Juda och Benjamin och i de städer som han hade intagit i Efraims bergsbygd, och han ställde i ordning HERRENS altare framför förhallen till HERRENS hus.


text:
<pb/>Sedan sammankallade han hela Juda och Benjamin och alla från Efraim, Manasse och Simon i Israel, som bodde bland dem. Många hade nämligen kommit över till honom från Israel när de sett att HERREN, hans Gud, var med honom.


text:
Sedan ingick de ett förbund att de skulle söka HERREN, sina fäders Gud, av hela sitt hjärta och sinne.


text:
Hela Juda gladde sig över eden, eftersom de hade svurit den av hela sitt hjärta. De sökte Gud ivrigt, och han lät dem finna honom. HERREN lät dem få ro på alla sidor.


text:
<pb/>Kung Asa avsatte till och med sin mor Maaka som drottningmoder, därför att hon hade låtit tillverka en asherapåle. Den högg han ner och brände upp i Kidrons dal.


text:
Men offerplatserna blev inte avskaffade från Israel, fastän Asa i sitt innersta var trogen under hela sin livstid.


text:
<pb/>Men i det trettiosjätte året av kung Asas regering drog kung Basha av Israel ut mot Juda och befäste Rama för att hindra att någon kom vare sig till eller från Asa, kungen i Juda.


