# info

name: detailed_info
value:
Swedish Contemporary Bible 2015 – <br/>
nuBibeln (Swedish Contemporary Bible) Copyright © 2015 av Biblica, Inc.® Utgiven med tillstånd från Biblica, Inc.® Alla rättigheter förbehållna över hela världen.


name: html_style
value:
i  { color: %COLOR_BLUE%; } 
em { color: %COLOR_BLUE%; } 
a  { text-decoration: none; } 
span.sc { font-variant: small-caps; } 
span.RTL { direction: rtl; display: inline; } 


# verses

text:
Han kallade ljuset dag, och mörkret kallade han natt. Det blev kväll och det blev morgon. Det var den första dagen<f>[3]</f>.


text:
<pb/>Sedan sa Gud: ”Vattnet under himlen ska samlas till en enda plats, så att torrt land kommer fram.” Det blev så,


text:
Gud sa: ”Jorden ska producera grönska: det ska växa fram alla slags fröbärande växter och fruktträd med kärnor i frukten.” Det blev så.


text:
Jorden grönskade: det växte fram fröbärande växter och träd, allt efter sina respektive sorter<f>[4]</f>. Gud såg att det var gott.


text:
<pb/>Gud sa: ”Det ska bli ljus på himlen som ska skilja dagen från natten. De ska bestämma tiderna på jorden och utmärka dagarna och åren.


text:
Gud skapade två stora ljus<f>[5]</f>, det större ljuset för att härska över dagen och det mindre ljuset för att härska över natten. Han skapade också stjärnorna.


text:
<pb/>Gud sa: ”Vattnet ska vimla av levande varelser och fåglar flyga under himlavalvet över marken.”


text:
Gud skapade de stora havsdjuren efter sina sorter, likaså alla levande varelser som vattnen vimlar av och fåglar av alla slag. Gud såg att det var gott.


text:
Han välsignade dem och sa: ”Var fruktsamma och föröka er och fyll haven! Fåglarna ska också föröka sig och uppfylla jorden.”


text:
<pb/>Gud sa: ”Jorden ska bära fram djur av alla slag, boskap, kräldjur och vilda djur.” Det blev så.


text:
<pb/>Sedan sa Gud: ”Vi ska göra människor till vår avbild, lika oss själva. De ska härska över fiskarna i havet och fåglarna i luften och boskapen, över hela jorden, och alla kräldjuren på jorden.”


text:
<pb/><t>Och Gud skapade människan till sin egen avbild,</t> <t>lik sig själv skapade Gud människan,</t> <t>till man och kvinna skapade han dem.</t>


text:
<pb/>Gud välsignade dem och sa: ”Var fruktsamma och föröka er, uppfyll jorden och lägg den under er! Härska över fiskarna, fåglarna och alla djur som rör sig på jorden!”


text:
Gud sa: ”Jag ger er de fröbärande växterna på hela jorden och alla fruktträden med frö i sin frukt. De ska vara er mat.


text:
Åt markens djur, himlens fåglar, alla kräldjur på marken, och åt allt som lever ger jag alla gröna växter som föda.” Det blev så.


text:
Sedan såg Gud att allt som han hade skapat var mycket gott. Det blev kväll och det blev morgon. Det var den sjätte dagen.


text:
Gud avslutade på den sjunde dagen det verk han hade fullbordat och han vilade på den sjunde dagen från allt det verk han hade skapat.


text:
Gud välsignade denna sjunde dag och gjorde den helig, eftersom han denna dag vilade efter sitt skapelseverk.


text:
<pb/>Först fanns det inga buskar och ingen ört hade spirat på jorden, för HERREN Gud hade inte sänt något regn. Inte heller fanns det någon som kunde bruka jorden,


text:
<pb/>Då formade HERREN en människa<f>[7]</f> av markens jord och blåste in livsande genom hennes näsa<f>[8]</f>. Så blev människan en levande varelse.


text:
<pb/>HERREN Gud lät vackra träd av alla slag växa i trädgården, och de gav den mest utsökta frukt. Mitt i trädgården planterade han livets träd och kunskapens träd, det som ger kunskap om gott och ont.


text:
utom av trädet som ger kunskap om gott och ont. Den dag<f>[10]</f> du äter av det kommer du sannerligen att dö.”


text:
<pb/>Sedan sa HERREN Gud: ”Det är inte bra för mannen att vara ensam. Jag vill göra en medhjälpare åt honom, en sådan som passar honom.”


text:
HERREN Gud hade format markens djur och alla slags fåglar av jord och förde dem nu till mannen för att se vad han skulle kalla de levande varelserna och det han kallade dem fick de heta.


text:
Så gav han alltså namn åt all boskap, alla himlens fåglar och alla vilda djur. Men fortfarande fanns det ingen lämplig hjälp för Adam<f>[11]</f>.


text:
HERREN Gud lät då mannen falla i djup sömn och medan han sov, tog han ut ett av hans revben och slöt till stället där han hade tagit ut det med kött.


text:
<pb/>Adam sa: <pb/><t>”Hon är mitt eget kött och mina egna ben!</t> <t>Hon är tagen ur en man,</t> <t>och hon ska kallas kvinna<f>[12]</f>.”</t>


text:
<pb/>Det är därför en man lämnar sin far och mor och håller sig till sin hustru, så att de blir ett kött.


text:
<pb/>Ormen var det listigaste av alla vilda djur som HERREN Gud hade skapat. Ormen frågade kvinnan: ”Har Gud verkligen sagt att ni inte får äta av något träd i trädgården?”


text:
”Det är bara av trädet mitt i trädgården som vi inte får äta. Gud har sagt att vi inte får äta eller ens röra dess frukt, för då kommer vi att dö.”


text:
Gud vet att den dag ni äter av frukten kommer era ögon att öppnas och ni blir som Gud<f>[13]</f>, med kunskap om gott och ont.”


text:
<pb/>Kvinnan såg att trädet var gott att äta av, och det var vackert och lockande, eftersom det gav vishet. Hon åt av frukten och gav också till sin man, som var med henne, och han åt.


text:
Då öppnades deras ögon, och de insåg att de var nakna. Därför band de ihop fikonlöv runt höfterna för att skyla sig.


text:
<pb/>När de den kvällen, i den svala kvällsvinden, hörde HERREN Gud vandra omkring i trädgården, gömde de sig för honom bland träden.


text:
Adam svarade: ”Jag hörde dig i trädgården, och blev rädd eftersom jag är naken. Därför gömde jag mig.”


text:
”Vem har talat om för dig att du är naken?” frågade Gud. ”Har du ätit av frukten från trädet som jag förbjöd dig att äta av?”


text:
<pb/>Då sa HERREN Gud till kvinnan: ”Vad har du gjort?” ”Ormen lurade mig, och jag åt”, svarade hon.


text:
HERREN Gud sa till ormen: ”Eftersom du gjorde detta, <pb/><t>ska du vara förbannad</t> <t>och skild från alla husdjur</t> <t>och vilda djur på hela jorden.</t> <t>På din buk ska du kräla</t> <t>och jord ska du äta så länge du lever.</t>


text:
<t>Jag ska sätta fiendskap</t> <t>mellan dig och kvinnan</t> <t>och mellan din avkomma<f>[14]</f> och hennes.</t> <t>Han kommer att krossa ditt huvud,</t> <t>och du kommer att hugga<f>[15]</f> honom i hälen.”</t>


text:
<pb/>Till kvinnan sa han: <pb/><t>”Din möda under havandeskapet ska jag göra stor.</t> <t>Du kommer att föda barn under smärta.</t> <t>Du kommer att åtrå din man,</t> <t>och han kommer att råda över dig.”</t>


text:
<pb/>Till Adam sa han: ”Eftersom du lyssnade till din hustru och åt av trädet, fast jag förbjudit dig och sagt att du inte fick, <pb/><t>låter jag en förbannelse vila över marken för din skull.</t> <t>Hela ditt liv kommer du att få skaffa ditt uppehälle med möda.</t>


text:
<t>Hela livet ända tills du dör</t> <t>kommer du att få svettas och kämpa för ditt bröd.</t> <t>Sedan kommer du att återvända</t> <t>till den jord du kommit ifrån,</t> <t>för du formades av jord,</t> <t>och jord ska du en gång åter bli.”</t>


text:
<pb/>HERREN Gud sa: ”Eftersom människan har blivit som en av oss, med kunskap om det goda och det onda, får hon inte ta och äta också av livets träd och så leva i evighet.”


text:
Därför visade HERREN Gud ut dem ur Edens trädgård och skickade bort dem för att bruka den jord de hade skapats av.


text:
Herren drev ut människan och öster om Edens trädgård placerade han keruberna<f>[17]</f> och ett flammande svärd för att skydda vägen till livets träd.


text:
<pb/>Adam låg med sin hustru Eva, och hon blev gravid och födde en son som fick namnet Kain<f>[18]</f>, för hon sa: ”Med HERRENS hjälp har jag fått en människa!”


text:
Också Abel kom med de feta köttstyckena från sina förstfödda lamm. HERREN såg med välbehag på Abel och hans offer,


text:
Om du gör rätt är du ju accepterad, men om du inte gör rätt, lurar synden vid dörren. Synden åtrår dig, men du ska råda över den!”


text:
<pb/>Kain föreslog sin bror att de skulle gå ut på fälten tillsammans<f>[19]</f>. Medan de var där, överföll Kain sin bror och dödade honom.


text:
<pb/>HERREN sa till Kain: ”Var är din bror Abel?” ”Det vet jag inte”, sa Kain. ”Ska jag hålla reda på min bror?”


text:
Från och med nu är du förbannad och förvisad från den mark som öppnade sin mun för att ta emot din brors blod ur din hand.


text:
Den kommer inte längre att ge dig någon skörd. Du ska vara hemlös och fredlös och irra omkring på jorden.”


text:
för du har förvisat mig från min mark och från dig själv och gjort mig till en rastlös vandrare. Vem som helst som ser mig kan döda mig.”


text:
Då svarade HERREN: ”De kommer inte att döda dig, för jag ska ge ett sju gånger värre straff åt den som gör det.” Sedan satte HERREN ett märke på Kain, för att ingen som mötte honom skulle döda honom.


text:
<pb/>Därefter låg Kain med sin hustru, och hon blev gravid och födde Henok. När Kain sedan byggde en stad, kallade han den Henok efter sin son.


text:
<pb/>Henok var Irads far. Irad var Mechujaels far, Mechujael var Metushaels far, Metushael var Lemeks far.


text:
Ada födde ett barn som hette Javal, och han blev stamfar för alla som bor i tält och lever av boskapsskötsel.


text:
Silla födde Tuval Kain. Han var den förste att gjuta redskap av koppar och järn. Tuval Kain hade en syster som hette Naama.


text:
<pb/>En dag sa Lemek till sina båda hustrur: <pb/><t>”Ada och Silla, hör på!</t> <t>Lemeks hustrur, hör mina ord!</t> <t>Jag har dödat en man för att han sårat mig,</t> <t>en ung man för att han skadat mig. <f>[21]</f></t>


text:
<pb/>Adam låg igen med sin hustru, och hon födde ytterligare en son. Han fick namnet Set<f>[22]</f>, för Eva sa: ”Gud har gett mig en annan son i stället för honom som Kain dödade.”


text:
Set fick en son som han kallade Enosh. Det var under dennes livstid som människorna började åkalla HERRENS namn.


text:
Gud skapade dem till man och kvinna, och välsignade dem och kallade dem människor<f>[23]</f> när de skapades.


text:
Lemek kallade honom för Noa<f>[26]</f>, för han sa: ”Han kommer att ge oss tröst under det hårda arbetet med den jord som HERREN har förbannat.”


text:
Då sa HERREN: ”Min Ande ska inte förbli hos människan för alltid, eftersom hon är kött. Hennes tid ska vara 120 år.”<f>[28]</f>


text:
<pb/>På den tiden, och även senare,<f>[29]</f> fanns det jättar<f>[30]</f> på jorden. När Guds söner låg med människornas döttrar, fick de barn. De var de gamla tidernas kända hjältar.


text:
HERREN Gud såg vidden av den mänskliga ondskan på jorden, och att människornas liv och tankar ständigt var alltigenom inriktade på det onda.


text:
<pb/>HERREN sa: ”Människorna som jag har skapat ska jag utplåna från jorden, och tillsammans med dem alla fyrfotadjur och kräldjur och fåglar, för jag ångrar att jag skapade dem.”


text:
<pb/>Detta är berättelsen om Noas släkt: <pb/>Noa var en rättfärdig och oklanderlig man bland sina samtida. Han levde i gemenskap med Gud.


text:
Och Gud sa till Noa: ”Jag har beslutat mig för att utplåna hela människosläktet, för på grund av människan är jorden fylld av våld. Jag ska utplåna både henne och jorden.


text:
Bygg en ark<f>[33]</f> av goferträ, gör olika rum i arken och täta den med jordbeck både invändigt och utvändigt.


text:
Gör också ett tak med en halv meters resning<f>[34]</f>, sätt en dörr på sidan och gör ett nedre däck, ett mellandäck och ett övre däck.


text:
<pb/>Jag ska låta en översvämning täcka jorden och förgöra varje levande varelse, alla som det finns livsande i. Allting på jorden kommer att gå under.


text:
<pb/>Men med dig vill jag upprätta ett förbund. Du ska gå in i arken tillsammans med din hustru, dina söner och deras hustrur.


text:
Ta ett par av varje djurart, en hane och en hona, med dig i arken för att hålla dem vid liv med dig.


text:
<pb/>Sedan sa HERREN till Noa: ”Gå in i arken med hela din familj, för i denna tid är det bara dig som jag funnit vara rättfärdig.


text:
Av de rena fyrfotadjuren ska du ta sju par av varje art, hane och hona. Av alla orena djur ska du ta ett par, hane och hona.


text:
Också av himlens alla fåglar ska du ta sju par, hane och hona, av varje slag, för att de ska överleva på jorden.


text:
Om en vecka ska jag sända ett regn som kommer att vara i fyrtio dagar och fyrtio nätter, och jag ska utplåna från jorden alla levande varelser som jag har skapat.”


text:
Han gick in i arken med sin hustru, sina söner och sina svärdöttrar, för att fly undan översvämningen.


text:
Noa var 600 år gammal när floden kom den sjuttonde dagen i andra månaden. Då bröt det stora djupets källor fram, och himlens luckor öppnades.


text:
Men Noa hade samma dag gått in i arken med sin hustru och sina söner Sem, Ham och Jafet och deras hustrur.


text:
Med dem fanns de olika sorterna av vilda djur och boskap, alla slags kräldjur, fåglar och andra bevingade djur.


text:
Hanar och honor av alla slags djur kom, precis som Gud hade befallt Noa. Och HERREN stängde dörren efter honom.


text:
<pb/>Under fyrtio dagar kom floden över jorden. Det kom så mycket vatten att arken lyftes och flöt högt ovanför jorden.


text:
<pb/>Hela myllret av jordens levande varelser gick under: fåglar, boskap, vilda djur, hela jordens vimmel av smådjur och alla människor.


text:
ja, allt liv på jorden utplånades. Allt levande på jorden utplånades: människor och djur, kräldjur och himlens fåglar. Bara Noa och de som var med honom i arken blev kvar.


text:
<pb/>Gud tänkte på Noa och alla vilda och tama djur i arken. Han lät en vind blåsa över jorden så att vattnet började sjunka undan.


text:
På första dagen i tionde månaden hade vattnet minskat så mycket att bergstoppar började bli synliga.


text:
men duvan fann ingen plats att vila på utan återvände till Noa i arken. Vattnet stod fortfarande för högt på jorden. Då sträckte Noa ut sin hand och tog in duvan i arken igen.


text:
och nu återvände fågeln mot kvällen med ett friskt olivlöv i näbben. Då visste Noa att vattnet sjunkit undan.


text:
<pb/>I Noas sexhundraförsta år, på första månadens första dag, hade vattnet torkat bort från jorden. Noa tog bort arkens tak och såg att marken hade torkat upp.


text:
Ta med dig ut alla djur som är hos dig, fyrfotadjur, fåglar och markens kräldjur. Det ska bli ett myller av dem på jorden. De ska föröka sig och bli många på jorden.”


text:
Fyrfotadjuren, kräldjuren och fåglarna, allt som rör sig på jorden lämnade arken, den ena sorten efter den andra.


text:
<pb/>Sedan byggde Noa ett altare åt HERREN. På det offrade han fyrfotadjur och fåglar av alla rena sorter som brännoffer.


text:
HERREN kände den behagliga doften och sa för sig själv: ”Jag ska aldrig mer förbanna jorden för människans skull, för människans hjärtas tankar är onda redan från den tidigaste ungdomen. Jag ska aldrig mer förgöra allt levande som jag nu har gjort.


text:
<pb/><t>Så länge som jorden finns kvar</t> <t>kommer sådd och skörd,</t> <t>köld och värme,</t> <t>sommar och vinter,</t> <t>dag och natt</t> <t>aldrig att upphöra.”</t>


text:
<pb/>Gud välsignade Noa och hans söner och sa till dem: ”Var fruktsamma, föröka er och uppfyll jorden!


text:
<pb/>Alla vilda djur och fåglar, allt som rör sig på marken, och fiskar i haven kommer att vara rädda och känna skräck för er, för jag har ställt dem under er makt.


text:
Ert eget blod<f>[36]</f> ska jag utkräva vedergällning för. Jag ska utkräva den av varje djur, och av människor ska jag utkräva en annan människas liv om någon dödar en annan.


text:
<pb/><t>Den som utgjuter en annan människas blod,</t> <t>hans blod ska utgjutas av en människa,</t> <t>för Gud gjorde människan till sin avbild.</t>


text:
och med alla levande varelser med er, alla fåglar och boskapsdjur och vilda djur, alla som kom ut ur arken.


text:
Jag ska upprätthålla mitt förbund med er och aldrig mer låta flodvattnen utplåna allt liv och fördärva jorden.”


text:
<pb/>Gud sa: ”Jag ska sätta ett tecken på förbundet mellan mig och er och alla levande varelser som är med er för alla kommande generationer:


text:
och jag ska komma ihåg mitt förbund med er och med varje levande varelse och aldrig mer låta vattnet övertäcka jorden och utplåna allt liv.


text:
När regnbågen är i skyn, ska jag komma ihåg det eviga förbundet mellan Gud och alla slags levande varelser på jorden.”


text:
Och Gud sa till Noa: ”Detta är tecknet på det förbund jag instiftat mellan mig och allt levande på jorden.”


text:
Då tog Sem och Jafet en mantel, höll den över sina axlar och gick in baklänges i tältet och täckte sin fars nakenhet, medan de tittade åt ett annat håll för att inte se sin far naken.


text:
<pb/>Detta är berättelsen om Noas söners, Sems, Hams och Jafets, släkt. De fick söner<f>[37]</f> efter floden.


text:
<t>Deras ättlingar spred sig till olika kustländer med sina skilda folk, stammar och språk. <pb/></t>


text:
<t>Kushs söner var Seba, Havila, Savta, Ragma och Savteka. <pb/>Ragmas söner var Saba och Dedan.</t>


text:
Han var en väldig jägare inför HERREN, och hans namn blev ett ordspråk: ”En väldig jägare inför HERREN, som Nimrod.”


text:
från Sidon och hela vägen till Gerar, ända till Gaza och till Sodom, Gomorra, Adma och Sevojim, bort till Lasha<f>[39]</f>.


text:
<t>Ever fick två söner, den ene hette Peleg<f>[40]</f> och den andre Joktan. På Pelegs tid delades jorden. Hans bror hette Joktan. <pb/></t>


text:
<pb/>Dessa är Noas söners stammar efter sina släkter. Från dem har alla folk spridit sig över jorden efter floden.


text:
De sa till varandra: ”Låt oss tillverka bränt tegel.” Så använde de tegel som byggsten och beck som murbruk.


text:
Sedan sa de: ”Låt oss bygga en stad med ett torn som når upp till himlen och göra vårt namn känt, så att vi inte skingras över hela jorden.”


text:
sa han: ”De är ett folk och har ett och samma språk. När de börjar så här kommer inget att bli omöjligt för dem!


text:
Kom, låt oss gå dit ner och ge dem olika språk, så att de blir förvirrade och inte kan förstå varandra!”


text:
Det är därför som den kallas Babel<f>[42]</f>, för det var där som HERREN förvirrade dem genom språkförbistringen och skingrade dem därifrån över hela jorden.


text:
<pb/>Detta är berättelsen om Sems släkt. <pb/>När Sem var 100 år gammal, föddes hans son Arpakshad två år efter floden.


text:
<pb/>Detta är berättelsen om Terachs släkt. Terach var far till Abram, Nachor och Haran, och Haran var far till Lot.


text:
<pb/>Både Abram och Nachor gifte sig. Abrams hustru hette Saraj, och Nachors hustru Milka, dotter till Haran som var far till både Milka och Jiska.


text:
Terach tog sin son Abram, sin sonson Lot, Harans son, och sin svärdotter Saraj och lämnade Ur i Kaldéen för att flytta till Kanaans land. Men de stannade och bosatte sig i staden Harran.


text:
<pb/>HERREN sa till Abram: ”Lämna ditt land, dina släktingar och din faders hus och gå till det land som jag ska visa dig!


text:
<pb/><t>Jag ska göra dig till ett stort folk.</t> <t>Jag ska välsigna dig och göra ditt namn stort,</t> <t>så att du blir till välsignelse.</t>


text:
<t>Jag ska välsigna dem som välsignar dig</t> <t>och förbanna dem som hädar dig.</t> <t>Genom dig ska alla jordens släkter bli välsignade.”</t>


text:
<pb/>Då bröt Abram upp, som HERREN hade sagt till honom, och Lot följde också med. Abram var 75 år gammal när han lämnade Harran.


text:
Han tog med sig sin hustru Saraj, sin brorson Lot och allt han ägde, boskapen och slavarna han hade fått i Harran, och kom slutligen till Kanaan.


text:
När de reste genom Kanaan, kom de till en plats nära Shekem och slog läger bredvid Mores ek<f>[43]</f>. Landet beboddes vid den tiden av kanaanéer.


text:
<pb/>Här uppenbarade sig HERREN för Abram och sa: ”Jag ska ge detta land till dina ättlingar<f>[44]</f>.” Abram byggde ett altare där åt HERREN som hade uppenbarat sig för honom.


text:
Efteråt lämnade Abram platsen och reste till det bergiga landskapet mellan Betel i väst och Aj i öst. Där slog han läger och byggde ett altare åt HERREN och åkallade HERREN.


text:
<pb/>Det blev hungersnöd i landet. Abram reste då ner till Egypten för att bo där, eftersom hungersnöden var så svår.


text:
När han närmade sig Egypten, sa han till sin hustru Saraj: ”Jag vet ju att du är en mycket vacker kvinna.


text:
När egypterna ser dig kommer de att säga: ’Detta är hans hustru.’ Då dödar de mig och låter dig leva.


text:
Säg därför att du är min syster, och då kommer egypterna att behandla mig väl för din skull och skona mitt liv.”


text:
Farao behandlade Abram väl för hennes skull: han fick får, oxar, åsnor, slavar av båda könen och kameler.


text:
Då kallade farao på Abram och anklagade honom: ”Vad är det du har gjort mot mig?” sa han. ”Varför talade du inte om för mig att hon är din hustru?


text:
Varför sa du att hon var din syster och gick med på att jag gifte mig med henne? Ta henne nu och ge dig iväg!”


text:
Sedan befallde Farao sina män att föra ut dem allesammans ur landet, Abram, hans hustru och allt vad han ägde.


text:
<pb/>Abram begav sig alltså från Egypten med sin hustru och allt han ägde till Negev, och Lot följde med honom.


text:
Han fortsatte sedan från lägerplats till lägerplats, från Negev mot Betel, till den plats där han förut hade slagit läger mellan Betel och Aj,


text:
Landet kunde inte försörja dem båda, för de hade så stora egendomar att de inte kunde stanna på samma plats tillsammans.


text:
Stridigheter uppstod mellan Abrams och Lots herdar. (Kanaanéerna och perisséerna bodde i landet vid den tiden.)


text:
Då sa Abram till Lot: ”Det får inte råda osämja mellan dig och mig och mellan våra herdar. Vi är ju nära släktingar.


text:
Är inte hela landet öppet för dig? Skilj dig ifrån mig! Går du åt vänster så går jag åt höger. Går du åt höger så går jag åt vänster.”


text:
<pb/>Lot såg ut över Jordanslätten, som var väl bevattnad överallt. Hela området ända bort till Soar var som HERRENS trädgård eller som Egyptens land. Detta var innan HERREN hade förstört Sodom och Gomorra.


text:
Abram stannade nämligen i Kanaans land, medan Lot bodde bland städerna på slätten och slog läger på en plats nära staden Sodom.


text:
<pb/>Efter det att Lot gått därifrån, sa HERREN till Abram: ”Se dig omkring, från din plats åt norr och söder, öster och väster.


text:
Jag ska ge dig många ättlingar, ja, som dammkornen som inte kan räknas ska inte heller dina ättlingar kunna räknas.


text:
<pb/>Vid den här tiden startade Amrafel, Shinars kung, Arjok, Ellasars kung, Kedorlaomer, Elams kung, och Tidal, Gojims kung,


text:
ett krig mot Bera, Sodoms kung, Birsha, Gomorras kung, Shinav, Admas kung, Shemever, Sevojims kung och kungen i Bela (som senare kallades Soar).


text:
Under tolv år hade de alla varit undersåtar till kung Kedorlaomer, men på det trettonde året gjorde de uppror.


text:
<pb/>Under det fjortonde året kom Kedorlaomer dit med sina allierade. Han segrade över refaéerna i Ashterot Karnajim, över suséerna i Ham, över eméerna i Shave Kirjatajim.


text:
<pb/>De vände sedan om till En Mishpat, som senare kallades Kadesh, och erövrade hela amalekiternas område, liksom amoréernas, som bodde i Haseson Tamar.


text:
<pb/>Kungarna i Sodom, Gomorra, Adma, Sevojim och Bela, nuvarande Soar, drog ut och ordnade sina arméer till strid i Siddimdalen


text:
mot Elams kung Kedorlaomer, Gojims kung Tidal, Shinars kung Amrafel och Ellasars kung Arjok, fem kungar mot fyra.


text:
Dalen var full av gropar med jordbeck. När armén som tillhörde kungarna i Sodom och Gomorra flydde, föll några i groparna och resten flydde till bergen.


text:
Segrarna plundrade Sodom och Gomorra och tog med sig all deras egendom och mat. Sedan drog de därifrån.


text:
En av de män som lyckats fly kom och berättade för hebrén Abram vad som hade hänt. Abram hade slagit läger bland ekarna som tillhörde amorén Mamre, bror till Eshkol och Aner, vilka alla var Abrams allierade.


text:
<pb/>När Abram fick reda på att hans brorson Lot hade tagits till fånga, sammankallade han männen som var födda i hans hushåll, 318 män sammanlagt, och förföljde fienderna ända till Dan.


text:
Den natten delade han upp sina män, och de anföll dem och förföljde den flyende armén till Hova, norr om Damaskus.


text:
Han fick tillbaka hela bytet som de tagit, brorsonen Lot, och alla Lots ägodelar, kvinnorna och de andra.


text:
När Abram återvände från sitt anfall mot Kedorlaomer och de andra kungarna, kom kungen i Sodom ut för att möta honom i Shavedalen, som senare kallades Kungsdalen.


text:
<pb/>Kungen i Salem<f>[45]</f>, Melkisedek, som var präst åt Gud den Högste, kom och gav Abram bröd och vin.


text:
Sedan välsignade Melkisedek Abram: <pb/><t>”Må Gud den Högste, himlens och jordens Skapare,</t> <t>välsigna Abram!</t>


text:
<t>Välsignad vare Gud den Högste,</t> <t>som har överlämnat dina fiender till dig!”</t> <pb/>Då gav Abram Melkisedek en tiondel av allting.


text:
Men Abram svarade honom: ”Jag lyfter min hand och svär vid HERREN Gud den Högste, himlens och jordens skapare,


text:
att jag inte ska ta så mycket som en enda tråd eller sandalrem från dig. Du ska inte kunna säga: ’Jag har gjort Abram rik.’


text:
Jag ska ingenting ha. Det räcker med det som mina unga män har ätit av din mat. Men ge en del av bytet till mina stridskamrater Aner, Eshkol och Mamre.”


text:
<pb/>Något senare kom HERRENS ord till Abram i en syn: <pb/><t>”Var inte rädd, Abram!</t> <t>Jag är din sköld och ska ge dig rik belöning.”</t>


text:
<pb/>Men Abram svarade: ”Herre, HERRE, vad kan du ge mig? Jag går ju bort barnlös. Min tjänare Elieser från Damaskus kommer att ärva mig.”<f>[46]</f>


text:
<pb/>Då kom HERRENS ord till honom igen: ”Nej, din tjänare kommer inte att bli din arvinge, för du ska få en son som ska ärva dig.”


text:
Sedan förde Gud ut Abram och sa till honom: ”Se upp mot himlen och räkna stjärnorna, om du kan. Så talrika ska dina efterkommande<f>[47]</f> bli.”


text:
<pb/>Han sa till honom: ”Jag är HERREN, som förde dig ut från Ur i Kaldéen för att ge dig detta land som egendom.”


text:
Då sa Herren till honom att hämta en tre år gammal kviga, en tre år gammal get, en tre år gammal bagge, en turturduva och en ung duva.


text:
Abram hämtade djuren och styckade dem i två delar och lade delarna mitt emot varandra, men fåglarna delade han inte.<f>[49]</f>


text:
<pb/>När solen gick ner den kvällen föll en tung sömn över Abram, och ett fruktansvärt, skrämmande mörker kom över honom.


text:
<pb/>Då sa Herren till Abram: ”Du ska veta att dina efterkommande ska bo i ett främmande land och bli slavar och förtryckas under fyrahundra år.


text:
Men jag ska döma det folk som gör dem till slavar, och efter det ska de gå därifrån med stora rikedomar.


text:
I den fjärde generationen ska dina ättlingar komma tillbaka hit, för amoréerna kommer inte att ha fyllt sina synders mått förrän då.”


text:
<pb/>När solen gick ner och det blev mörkt, syntes ett rykande fyrfat och en flammande fackla som passerade mellan de slaktade djurhalvorna.<f>[50]</f>


text:
<pb/>Den dagen upprättade HERREN detta förbund med Abram: ”Jag ger detta land till dina ättlingar, ända från Egyptens flod till den stora floden Eufrat,


text:
<pb/>Abrams hustru Saraj hade inte fött honom några barn. Men Saraj hade en egyptisk slavinna, som hette Hagar,


text:
och så sa Saraj till Abram: ”Eftersom HERREN inte har gett mig några barn, kan du ligga med min slavinna, för att jag kanske kan få barn genom henne.” Abram gick med på hennes förslag.


text:
<pb/>Så gav Saraj, Abrams hustru, sin egyptiska slavinna Hagar till sin man. Abram hade då bott tio år i Kanaans land.


text:
Han låg med Hagar, och hon blev med barn. När hon förstod att hon var gravid, började hon se ner på sin husmor Saraj.


text:
<pb/>Då sa Saraj till Abram: ”Allt är ditt fel! Jag gav min slavinna i din famn, men när hon blev gravid började hon se ner på mig. Må HERREN döma mellan mig och dig!”


text:
”Slavinnan är i dina händer. Gör vad du tycker är bäst”, svarade Abram. Då bestraffade Saraj henne så att hon flydde.


text:
Ängeln frågade: ”Hagar, Sarajs slavinna, var har du kommit ifrån och vart är du på väg?” ”Jag är på flykt från min husmor Saraj”, svarade Hagar.


text:
Och HERRENS ängel sa vidare till henne: <pb/><t>”Du är med barn och du kommer att få en son,</t> <t>som du ska kalla Ismael<f>[51]</f>.</t> <t>HERREN har nämligen hört din klagan.</t>


text:
<t>Denne din son kommer att vara som en vildåsna.</t> <t>Han kommer att vara emot alla,</t> <t>och alla kommer att vara emot honom.</t> <t>Han ska leva öster om<f>[52]</f> sina bröder.”</t>


text:
<pb/>Därefter kallade Hagar HERREN som talat med henne för ”den Gud som ser mig”, eftersom hon tänkte: ”Jag har sett den som ser mig.”


text:
<pb/>När Abram var nittionio år gammal, visade sig HERREN för honom och sa: ”Jag är Gud den Väldige<f>[54]</f>. Lev i gemenskap med mig och var oförvitlig!


text:
Du ska inte längre heta Abram<f>[55]</f>, utan Abraham, för jag ska låta dig bli far till många folk.


text:
Jag ska upprätta ett förbund mellan mig och dig och dina ättlingar, generation efter generation, ett evigt förbund: jag ska vara din Gud och dina efterkommandes Gud.


text:
Jag ska ge hela Kanaans land, där du nu lever som främling, till dig och till dina ättlingar för alltid, och jag ska vara deras Gud.”


text:
<pb/>Gud sa vidare till Abraham: ”Du för din del ska hålla mitt förbund, du själv och dina efterkommande, generation efter generation.


text:
Detta förbund mellan mig och er och dina ättlingar innebär att varje manlig individ bland er blir omskuren.<f>[56]</f>


text:
Varje pojke, i generation efter generation, ska omskäras på åttonde dagen efter sin födelse, likaså slavar, både de som är födda i ditt hushåll och de som du har köpt från något annat folk och som inte är av din släkt.


text:
Alla måste de omskäras, både de som är födda hos dig och de köpta. På kroppen kommer ni så att ha mitt eviga förbund.


text:
Den av manligt kön som inte fått förhuden bortskuren ska utrotas ur folket, för han har brutit mitt förbund.”


text:
och jag ska välsigna henne och ge dig en son med henne. Ja, jag ska välsigna henne och göra henne till mor för många folkslag. Även kungar ska finnas bland hennes ättlingar.”


text:
<pb/>Då föll Abraham ner inför Herren, samtidigt som han skrattade till och sa för sig själv: ”Skulle en hundraåring bli far? Och skulle Sara få barn när hon är nittio år?”


text:
<pb/>Gud svarade: ”Din hustru Sara ska få en son, och du ska kalla honom Isak.<f>[58]</f> Jag ska ingå mitt förbund med honom och hans ättlingar, och det ska gälla i evighet.


text:
Beträffande Ismael har jag hört dig. Jag ska välsigna honom också, låta honom bli fruktsam och föröka sig mycket. Tolv furstar ska finnas bland hans efterkommande. Jag ska göra honom till ett stort folk.


text:
Sedan tog Abraham sin son Ismael och alla andra män, som var födda i hans familj eller köpta utifrån, och omskar dem samma dag, precis som Gud hade sagt till honom.


text:
tillsammans med alla andra män och pojkar i hushållet, slavar som var födda i hushållet och de som var köpta utifrån.


text:
<pb/>HERREN visade sig för Abraham i eklunden vid Mamre. När Abraham satt i tältöppningen under den hetaste tiden på dagen,


text:
tittade han upp och fick se tre män som stod mitt framför honom. Han skyndade sig då från tältöppningen för att möta dem och hälsade dem genom att buga sig med ansiktet mot marken.


text:
och låt mig ta fram en bit mat som ni kan styrka er med innan ni fortsätter er resa  —  när ni nu ändå har stannat till hos er tjänare.” De svarade: ”Det låter bra. Gör som du har sagt!”


text:
<pb/>Då skyndade sig Abraham till tältet och sa till Sara: ”Skynda dig, ta tre mått<f>[59]</f> av det bästa mjölet och baka några brödkakor!”


text:
Sedan sprang han ut till hjorden, valde ut en fin spädkalv och gav till en tjänare som skyndade sig att tillaga den.


text:
Sedan dukade han fram tjockmjölk<f>[60]</f> och mjölk och den tillredda kalven och medan männen åt, stod han bredvid dem under trädet.


text:
Då sa han<f>[61]</f>: ”Nästa år vid den här tiden kommer jag tillbaka igen, och då ska Sara ha en son.” Sara hörde detta där hon stod och lyssnade i tältöppningen bakom honom.


text:
Därför skrattade Sara tyst för sig själv: ”Skulle en vissnad kvinna i min ålder kunna känna lust? Min herre är också gammal.”


text:
<pb/>Då frågade HERREN Abraham: ”Varför skrattade Sara? Varför sa hon att hon är för gammal för att få barn?


text:
Finns det något som är omöjligt för HERREN? Nästa år vid den här tiden ska jag komma tillbaka till dig igen, och då ska Sara ha en son.”


text:
<pb/>Sedan reste männen sig upp och vände sig mot Sodom, och Abraham gick med dem ett stycke på vägen.


text:
”Abraham ska ju bli ett stort och mäktigt folk, och genom honom ska alla jordens folk bli välsignade.


text:
Jag har utvalt honom för att leda sina barn och sin släkt på HERRENS väg och göra vad som är rättfärdigt och riktigt. Då ska HERREN uppfylla vad han lovat Abraham.”


text:
Jag är på väg ner för att se efter om rapporterna verkligen är sanna. Om ryktet inte är sant, måste jag få veta det.”


text:
Då steg Abraham fram till honom och frågade: ”Kommer du verkligen att förinta den rättfärdige tillsammans med den onde?


text:
Tänk om det finns femtio rättfärdiga människor i staden! Kommer du att förgöra staden och inte förlåta den för deras skull?


text:
Det skulle inte vara rätt! Du vill väl inte döda de rättfärdiga tillsammans med de onda? Då skulle du ju behandla rättfärdiga och onda precis på samma sätt! Så skulle du väl inte vilja göra? Är inte du, som är hela jordens domare, rättvis?”


text:
HERREN svarade: ”Om det finns femtio rättfärdiga där, så ska jag förlåta hela staden för deras skull.”


text:
<pb/>Då talade Abraham igen: ”Eftersom jag redan har börjat tala till dig, Herre, kan jag lika gärna fortsätta, även om jag bara är stoft och aska.


text:
Tänk om det bara finns fyrtiofem? Kommer du då att förgöra staden därför att det fattas fem?” Han sa: ”Jag ska inte förgöra den, om jag hittar fyrtiofem.”


text:
<pb/>Då gick Abraham ännu längre och sa: ”Tänk om det bara finns fyrtio?” Han svarade: ”Jag ska inte göra det, om det finns fyrtio.”


text:
<pb/>”Bli inte arg, Herre”, bad Abraham, ”utan låt mig fortsätta. Tänk om det bara finns trettio där?” Han svarade: ”Jag ska inte göra det, om jag finner trettio där.”


text:
<pb/>Då sa Abraham: ”Eftersom jag har vågat tala till Herren, vad om det bara finns tjugo?” Han svarade: ”Då ska jag inte förgöra den, för dessa tjugos skull.”


text:
<pb/>Slutligen sa Abraham: ”Bli inte vred, Herre, jag ska bara öppna munnen en gång till: tänk om det bara finns tio?” Och han sa: ”För dessa tio personers skull ska jag inte förgöra staden.”


text:
<pb/>När HERREN hade slutat sitt samtal med Abraham, fortsatte han sin vandring och Abraham återvände hem.


text:
<pb/>När de två änglarna samma kväll kom till Sodom, satt Lot i stadsporten. När han såg dem, reste han sig upp för att möta dem och han bugade sig med ansiktet mot marken.


text:
”Mina herrar”, sa han. ”Kom till mitt hem och stanna över natten, så att ni får tvätta era fötter. Sedan kan ni resa vidare i morgon bitti.” ”Nej”, svarade de. ”Vi stannar här ute på gatan över natten.”


text:
<pb/>Men Lot var så angelägen att de slutligen gick med honom hem, och han bjöd dem på mat och nybakat, osyrat bröd, och de åt.


text:
Innan de hunnit lägga sig, omringades huset av stadens män. De hade kommit allesammans från alla håll i staden, både yngre och äldre.


text:
De skrek till Lot: ”Var är de där männen som kom till dig i kväll? För ut dem till oss, så att vi kan ligga med dem!”


text:
Jag har två döttrar, som är oskulder. Ni kan ta dem och göra vad ni vill med dem, men lämna dessa män i fred, för de har kommit för att få skydd under mitt tak.”


text:
<pb/>”Flytta på dig”, skrek de. ”Denne har kommit hit som främling och nu vill han vara vår domare! Nu ska vi behandla dig mycket värre än vad vi tänkte behandla dem.” Så trängde de sig fram till Lot och började bryta sönder dörren.


text:
<pb/>”Vilka släktingar har du här i staden?” frågade männen Lot. ”För ut dem härifrån allihop, mågar, söner, döttrar, vilka de än är!


text:
Vi ska nämligen utplåna staden. HERREN har hört ett stort klagorop om staden och skickat oss hit för att förgöra den.”


text:
<pb/>Då gick Lot ut för att berätta detta för sina blivande svärsöner: ”Skynda er, skynda er ut ur staden, för HERREN tänker förgöra den!” Men svärsönerna trodde att han bara skämtade.


text:
<pb/>Vid gryningen nästa morgon blev änglarna allt mer angelägna: ”Skynda dig”, sa de till Lot. ”Ta din hustru och dina döttrar som är här och ge dig av medan du kan, för annars kommer du att förgås med stadens synd.”


text:
<pb/>När Lot fortfarande tvekade, tog männen honom och hans hustru och döttrar vid handen, eftersom HERREN ville skona honom, och förde dem i säkerhet utanför staden. Där lämnade de dem.


text:
<pb/>”Fly för livet”, sa han<f>[63]</f> medan de fördes ut. ”Och se dig inte tillbaka! Fly till bergen! Stanna inte här nere på slätten, för då kommer du att förintas.”


text:
”Du har visat mig, din tjänare, den välviljan och den stora nåden att rädda mitt liv. Men jag hinner inte fly upp i bergen förrän olyckan är ifatt mig, och då dör jag.


text:
Staden där ligger så nära att jag kan fly dit och den är liten. Låt mig få gå dit i stället. Du ser väl hur liten den är! Då kommer mitt liv att räddas.”


text:
Men skynda dig dit, för jag kan inte göra något förrän du är där.” Så fick staden heta Soar<f>[65]</f>.


text:
Han förstörde dessa städer helt och hållet tillsammans med hela slätten och utplånade allt liv i dem, även vegetationen.


text:
Han såg ut över slätten mot Sodom och Gomorra och såg röken från jorden stiga upp som från en brännugn.


text:
När Gud utplånade städerna på slätten, tänkte han på Abraham och förde ut Lot undan förödelsen som drabbade städerna där Lot bott.


text:
<pb/>Efteråt lämnade Lot med sina döttrar Soar, för han var rädd för att bo där. Han bosatte sig i stället i en grotta i bergen tillsammans med sina två döttrar.


text:
<pb/>En dag sa den äldre dottern till sin syster: ”Vår far är gammal, och det finns ingen man här i landet som skulle kunna komma till oss som man brukar göra överallt på jorden.


text:
Kom, så ger vi vår far vin att dricka, och sedan ligger vi med honom, så att vi får barn genom vår far.”


text:
<pb/>Den kvällen såg de till att fadern blev berusad, och den äldre dottern gick in och låg med sin far. Men han visste varken när hon lade sig där eller gick upp.


text:
<pb/>Följande dag sa hon till sin yngre syster: ”Jag låg med vår far i natt. Låt oss fylla honom med vin i kväll igen, och sedan går du in och ligger med honom så att vi får barn genom honom.”


text:
Också den kvällen fick de honom drucken, och den yngre dottern gick in och låg med honom, och inte heller nu märkte han när hon lade sig eller gick upp.


text:
<pb/>Den äldre dottern födde en son som hon gav namnet Moab<f>[66]</f>. Han blev stamfar till vår tids moabiter.


text:
Den yngre födde också en son som hon gav namnet Ben-Ammi<f>[67]</f>. Han blev stamfar till vår tids ammoniter.


text:
<pb/>Abraham flyttade söderut till Negev och bosatte sig mellan Kadesh och Shur. Under en tid var han i Gerar,


text:
och där sa han om sin hustru Sara att hon var hans syster. Då lät Gerars kung Avimelek hämta henne till sig.


text:
<pb/>Men om natten kom Gud till Avimelek i en dröm och sa: ”Du ska dö, eftersom den kvinna du har tagit till dig är gift.”


text:
Han påstod ju att hon var hans syster. Och hon själv sa: ’Ja, han är min bror.’ Jag har inte haft den minsta tanke på att göra något ont eller något felaktigt.”


text:
<pb/>”Ja, jag vet det”, svarade Gud i en dröm. ”Du har handlat med uppriktigt hjärta. Det är därför som jag har hindrat dig från att synda emot mig, och därför lät jag dig inte röra henne.


text:
Återlämna henne nu till hennes man. Han ska be för dig så att du får leva, för han är en profet. Men om du inte återlämnar henne till honom, ska både du och hela din familj straffas med döden.”


text:
<pb/>Nästa morgon steg kungen upp tidigt och kallade snabbt samman sina män. Han talade om för dem vad som hade hänt och de blev allesammans mycket rädda.


text:
<pb/>Sedan kallade kungen på Abraham. ”Vad är det du har gjort mot oss?” frågade han. ”Och vad har jag gjort, för att du ska behandla mig på det här sättet och göra mig och mitt kungarike skyldiga till denna stora synd? Du har gjort något som inte får göras mot mig.”


text:
<pb/>Abraham svarade: ”Jag räknade med att man inte fruktade Gud på denna plats. Jag tänkte att ni kunde döda mig för att få min hustru.


text:
Dessutom är hon faktiskt min syster, för vi har samma far, men inte samma mor. Därför kunde jag gifta mig med henne.


text:
När Gud skickade iväg mig på den långa resan från mitt barndomshem, sa jag till henne: ’Visa mig din kärlek genom att säga att jag är din bror, vart vi än kommer.’ ”


text:
<pb/>Då tog kung Avimelek får och oxar och slavar, både män och kvinnor, och gav till Abraham samtidigt som han återlämnade hans hustru Sara.


text:
Sedan vände han sig till Sara: ”Se här, jag ger din bror 1 000 siklar<f>[68]</f> silver som ersättning åt dig inför de dina. På så sätt blir du upprättad inför alla.”


text:
<pb/>Då bad Abraham till Gud att han skulle bota kungen och hans hustru och slavinnor så att de skulle kunna få barn.


text:
Vem kunde ha talat om för Abraham att Sara skulle komma att amma barn? Ändå har jag fött en son åt honom på hans ålderdom.”


text:
sa hon till Abraham: ”Driv bort denna slavinna och hennes son! Slavinnans son ska inte få dela arvet tillsammans med min son Isak.”


text:
Men Gud sa till Abraham: ”Var inte så bekymrad över detta med Ismael och slavkvinnan. Gör som Sara säger, för det är bara Isaks efterkommande som ska räknas som dina ättlingar.


text:
<pb/>Abraham gick därför upp tidigt följande morgon. Han gjorde i ordning mat och en lädersäck med vatten som han lyfte upp på Hagars axlar och skickade bort henne med sin son. Utan mål vandrade hon så ut i Beer Shevas öken.


text:
och gick bort och satte sig en bit därifrån, på ett pilskotts avstånd. ”Jag kan inte se honom dö”, sa hon och brast ut i våldsam gråt<f>[71]</f>.


text:
<pb/>Då hörde Gud pojkens gråt, och Guds ängel ropade från himlen till Hagar: ”Hagar, hur är det med dig? Var inte rädd, för Gud har hört pojkens rop där han ligger.


text:
<pb/>Sedan öppnade Gud hennes ögon och hon såg en brunn. Där fyllde hon vatten i säcken och gav den till pojken så att han fick dricka.


text:
<pb/>Vid den tiden kom kung Avimelek och befälhavaren för hans här, en man som hette Pikol, och sa till Abraham: ”Gud är med dig i allt vad du gör.


text:
Svär vid Gud att du inte ska bedra mig eller min son eller mina efterkommande, och att du ska vara vänligt inställd mot mig och landet där du bor, på samma sätt som jag har varit mot dig!”


text:
”Jag har ingen aning om vem som är ansvarig. Varför talade du inte om detta för mig förut?” sa kungen. ”Detta är första gången jag hör talas om detta.”


text:
Abraham svarade: ”Dessa sju lamm ska du ta emot av mig som en bekräftelse på att denna brunn är grävd av mig.”


text:
Så slöt de ett förbund i Beer Sheva. Sedan reste kung Avimelek och Pikol, befälhavaren för hans här, hem till filistéernas land igen.


text:
”Ta med dig din ende son, Isak, som du älskar, och gå till landet Moria och offra honom där som ett brännoffer på ett berg som jag ska visa dig!”


text:
<pb/>Följande morgon steg Abraham upp tidigt och sadlade sin åsna. Han tog med sig två unga tjänare och sin son Isak, högg ved till brännoffret och började gå mot den plats som Gud hade sagt till honom.


text:
<pb/>”Stanna här med åsnan”, sa Abraham till de unga männen, ”så ska jag och pojken gå vidare och tillbe, och sedan kommer vi tillbaka.<f>[73]</f>”


text:
Abraham lade veden till brännoffret på Isaks axlar, medan han själv bar elden och kniven. Tillsammans fortsatte de vidare.


text:
<pb/>”Far”, sa Isak. ”Ja, min son”, svarade Abraham. Då frågade Isak: ”Vi har ved och eld, men var är lammet till offret?”


text:
<pb/>När de kom fram till platsen som Gud hade talat om för Abraham, byggde han ett altare och på det lade han i ordning veden. Sedan band han Isak och lade honom på altaret över veden.


text:
”Rör inte pojken och skada inte honom på något sätt! Nu vet jag att du fruktar Gud, när du inte ens undanhållit från mig din son, din ende son.”


text:
<pb/>Då lade Abraham märke till en bagge, som hade fastnat med hornen i en buske. Han gick och tog baggen och offrade den som ett brännoffer på altaret i stället för sin son.


text:
Abraham kallade platsen ”HERREN utser”. I dag har det blivit till ett ordspråk: ”HERREN utser<f>[74]</f> på sitt berg”.


text:
och sa: ”Jag, HERREN, svär vid mig själv att eftersom du har varit lydig och inte ens undanhållit mig din son, din ende son från mig,


text:
ska jag välsigna dig och göra dina efterkommande<f>[75]</f> så många att de blir lika omöjliga att räkna som stjärnorna på himlen eller som sanden på havsstranden. Dina efterkommande kommer att inta sina fienders städer.


text:
<pb/>Sedan återvände Abraham till tjänarna och de reste tillbaka till Beer Sheva. Abraham bodde i Beer Sheva.


text:
<pb/>En tid därefter fick Abraham ett meddelande om att även Milka, Abrahams bror Nachors hustru, hade fått söner.


text:
<pb/>Med sin bihustru<f>[76]</f> Reuma hade Nachor också fyra andra barn, nämligen Tevach, Gacham, Tachash och Maaka.


text:
dog hon i Kirjat-Arba, nuvarande Hebron, i Kanaans land. Abraham kom för att sörja Sara och begråta henne.


text:
”Jag bor här som gäst och främling hos er. Låt mig få köpa ett stycke mark som jag kan ha som gravplats, där jag kan begrava min döda.”


text:
”Hör nu herre, du är en Guds furste här bland oss. Begrav din döda i den bästa av våra gravar. Ingen av oss ska vägra dig sin gravplats. Du kan begrava din döda i vilken som helst av dem.”


text:
och sa: ”Om ni nu vill tillåta mig att begrava min döda här, så hör på mig och tala med Efron, Sochars son,


text:
om han vill sälja grottan i Makpela, som ligger vid slutet av hans åker. Jag ska naturligtvis betala fullt pris för den, och så får jag en egen familjegrav bland er.”


text:
<pb/>Hettiten Efron satt där bland alla de andra och nu svarade han Abraham medan de andra hörde på inför alla som kommit till stadsporten<f>[77]</f>:


text:
”Min herre, hör på mig! Jag ger dig både åkern och grottan. Med folket som vittnen ger jag den härmed till dig. Gå och begrav din döda.”


text:
och svarade Efron medan alla lyssnade: ”Nej, låt mig köpa den av dig. Låt mig få betala det fulla priset för åkern, och sedan ska jag begrava min döda.”


text:
”Hör, herre! Ett land värt 400 siklar<f>[78]</f> silver  —  vad betyder det för dig och mig? Gå du och begrav din döda.”


text:
<pb/>Då tog Abraham fasta på Efrons ord och vägde upp det pris Efron hade nämnt inför hettiterna  —  400 siklar silver, enligt gängse affärspraxis.


text:
Och Abraham begravde sedan sin hustru Sara i grottan i Makpela, nära Mamre, i Hebron i Kanaans land.


text:
svär<f>[79]</f> vid HERREN, himlens och jordens Gud, att du inte tar en hustru åt min son av de kanaaneiska flickorna på orten där jag nu bor!


text:
<pb/>”Men om jag inte kan hitta en flicka som vill följa med mig till det här landet?” frågade tjänaren, ”ska jag då ta med din son dit, tillbaka till det land som du kommer ifrån?”


text:
”HERREN, himlens Gud, förde mig bort från mitt hem, mina fäders land, och svor under ed att ge mig och mina ättlingar detta land. Han ska skicka sin ängel framför dig, och du ska finna en flicka därifrån som kan bli min sons hustru.


text:
Om hon inte vill följa med dig är du fri från denna ed, men under inga omständigheter får du ta med dig min son dit.”


text:
Han tog med sig tio av sin husbondes kameler, lastade med gåvor av allt det bästa hans husbonde ägde, och reste till den stad där Nachor bodde, i Aram Naharajim<f>[80]</f>.


text:
Där lät han kamelerna lägga sig ner bredvid en källa utanför staden. Det var kväll och byns kvinnor kom ut för att hämta vatten.


text:
<pb/>”HERRE, min husbonde Abrahams Gud”, bad han, ”visa att du är god mot min husbonde Abraham och hjälp mig att lyckas.


text:
Om jag ber en av dem: ’Låna mig din kruka så att jag får dricka’ och hon då säger: ’Javisst, och jag ska ge vatten åt dina kameler också’, så låt det då vara den som du har utsett till din tjänare Isak. Då vet jag att du har visat godhet mot min husbonde.”


text:
<pb/>Innan han knappt hunnit be färdigt, kom Rebecka, dotter till Betuel, son till Milka, Abrahams bror Nachors hustru, med en vattenkruka på sin axel.


text:
Hon var mycket vacker och orörd, ingen man hade haft henne. Hon gick ner till källan, fyllde sin kruka och kom upp igen.


text:
<pb/>Hon tömde krukan i vattenhon och sprang ner till källan igen och fortsatte att bära vatten åt kamelerna, tills de slutligen hade fått nog.


text:
När kamelerna hade slutat dricka, tog han fram en näsring av guld som vägde en halv sikel<f>[81]</f>, och två guldarmband som vägde tio siklar.


text:
<pb/>”Säg mig, vems dotter är du?” frågade han. ”Kan det vara så att din far har någon plats, där han kan ta emot oss över natten?”


text:
och sa: ”Lovad vare HERREN, min herre Abrahams Gud, som inte har upphört med att visa sin godhet och trofasthet gentemot min herre! Och mig har HERREN lett till en familj som är släkt med min husbonde.”


text:
Laban hade sett näsringen och ringarna på sin systers armar och hört henne berätta vad mannen sagt till henne. Då kom han nu till mannen som fortfarande stod med sina kameler vid källan.


text:
Laban sa till honom: ”Kom, du HERRENS välsignade! Varför står du här ute? Vi har redan gjort i ordning ett rum åt dig. Och plats finns också för dina kameler.”


text:
<pb/>Då följde mannen med till huset. Man lastade av kamelerna och gav dem halm och foder. Sedan gav han vatten åt Abrahams tjänare och hans medresenärer, så att de kunde tvätta sina fötter.


text:
När maten serverades sa mannen: ”Jag tänker inte äta förrän jag har berättat för er varför jag är här!” Laban sa: ”Ja, naturligtvis. Berätta ditt ärende!”


text:
”HERREN har välsignat min husbonde mycket och gett honom en stor rikedom, får och boskapshjordar, silver och guld, slavar och slavinnor, kameler och åsnor.


text:
<pb/>När Sara, min husbondes hustru, var mycket gammal, födde hon en son åt honom, och min husbonde har gett honom allt han äger.


text:
Nu har min husbonde fått mig att svära på att inte låta sin son gifta sig med någon av flickorna i Kanaan, det land där min husbonde bor.


text:
Därför skulle jag bege mig hit till hans fars familj och hans egen släkt, för att hämta en flicka härifrån, som kan gifta sig med hans son.


text:
Han svarade: ’HERREN, i vars gemenskap jag har levt, ska skicka sin ängel med dig och se till att ditt uppdrag kommer att lyckas, så att du får en hustru åt min son från min släkt och min fars familj.


text:
<pb/>När jag i dag kom till brunnen, bad jag denna bön: ’HERRE, min herre Abrahams Gud, visa mig om du vill låta mitt uppdrag lyckas.


text:
Här står jag nu bredvid denna brunn. Jag tänker säga till en av flickorna som kommer hit för att hämta vatten: ”Var snäll och ge mig lite vatten att dricka”


text:
och hon ska svara: ”Javisst! Och jag ska vattna dina kameler också.” Låt den flickan vara den som HERREN har utvalt till att bli hustru åt min husbondes son.’


text:
<pb/>Innan jag hade slutat tala, kom Rebecka med sin vattenkruka på axeln, och hon gick ner till brunnen och hämtade vatten och fyllde krukan. Jag sa till henne: ’Ge mig vatten att dricka!’


text:
Snabbt lyfte hon ner krukan från axeln och sa till mig: ’Javisst, herre, och jag ska ge dina kameler vatten också!’ Så drack jag, och hon vattnade också kamelerna.


text:
Då frågade jag henne: ’Vems dotter är du?’ Hon sa till mig: ’Betuels, Nachors och hans hustru Milkas son.’ Då gav jag henne näsringen och armbanden.


text:
Sedan föll jag ner på marken och tillbad HERREN, min herre Abrahams Gud, för att han hade lett mig rätt i mitt sökande efter en flicka från min husbondes brors familj.


text:
Säg därför nu: Vill ni visa godhet och trofasthet mot min husbonde? Vill ni inte, säg mig då det, så vet jag vad nästa steg ska bli, om jag ska gå i den ena eller den andra riktningen.”


text:
Här är Rebecka. Ta henne och gå! Låt henne bli hustru till din husbondes son, precis som HERREN har sagt.”


text:
Sedan gav han Rebecka guld- och silversmycken och kläder. Han gav också många värdefulla presenter till hennes mor och bror.


text:
Sedan åt och drack tjänaren och de män som var med honom och stannade där över natten. När de gick upp nästa morgon sa tjänaren: ”Låt mig resa tillbaka till min husbonde!”


text:
”Låt Rebecka stanna här hos oss åtminstone tio dagar eller så!” bad hennes mor och bror. ”Sedan kan hon resa.”


text:
Men tjänaren bad: ”Hindra mig inte från att resa! HERREN har sett till att mitt uppdrag lyckats. Låt mig nu återvända till min husbonde.”


text:
Då ropade de på Rebecka. ”Är du villig att resa med denne man?” frågade de henne. Hon svarade: ”Ja, det vill jag.”


text:
De välsignade Rebecka med denna välsignelse: <pb/><t>”Må du, vår syster,</t> <t>bli mor till många miljoner!</t> <t>Måtte dina ättlingar</t> <t>inta sina fienders städer.”</t>


text:
<pb/>Rebecka och hennes tjänarinnor steg sedan upp på kamelerna och följde med mannen. Så tog tjänaren Rebecka med sig och började resan tillbaka.


text:
När han en kväll tog en promenad över fälten försjunken i tankar<f>[83]</f>, tittade han upp och såg kamelerna komma.


text:
”Vem är den där mannen, som vandrar över fälten för att möta oss?” frågade hon tjänaren. Han svarade: ”Det är min husbondes son.” Då dolde hon sig i sin slöja.


text:
Isak förde Rebecka till sin mor Saras tält, och hon blev hans hustru. Han älskade henne och hon blev till stor tröst för honom, eftersom han förlorat sin mor.


text:
<pb/>Jokshans två söner hette Saba och Dedan. Dedans ättlingar var ashuréerna, letushéerna och leumméerna.


text:
Han gav emellertid gåvor även till sina bihustrurs söner, medan han fortfarande levde, och skickade dem till landet i öster, bort från sin son Isak.


text:
Sedan gav han upp andan och dog i en hög ålder, nöjd med livet, och förenades med sina förfäder<f>[84]</f>.


text:
Hans söner Isak och Ismael begravde honom i grottan vid Makpela nära Mamre på den åker som tillhört hettiten Efron, Sochars son,


text:
<pb/>Dessa är namnen på Ismaels söner, och de är också namnen på tolv stamhövdingar med deras byar och läger.


text:
Ismaels ättlingar bosatte sig från Havila till Shur, öster om Egypten, vid vägen mot Assyrien, och de låg ständigt i strid med sina bröder.<f>[85]</f>


text:
Isak var 40 år gammal när han gifte sig med Rebecka, dotter till araméen Betuel från Paddan Aram och syster till araméen Laban.


text:
<pb/>Isak bad till HERREN för sin hustru, för hon var ofruktsam. HERREN svarade på hans bön, och hans hustru Rebecka blev gravid.


text:
Barnen sparkade varandra i hennes mage. Hon sa: ”Varför ska detta hända mig?” och gick och frågade HERREN.


text:
<pb/>HERREN svarade henne: <pb/><t>”Det finns två folk i din livmoder,</t> <t>två folkstammar ska skiljas från dig.</t> <t>Den ena kommer att bli starkare än den andra,</t> <t>och den äldre ska tjäna den yngre.”</t>


text:
Den förste som föddes hade rödaktig hy som var så hårig att den liknade en skinnfäll. Han fick namnet Esau<f>[86]</f>.


text:
Sedan föddes den andre tvillingen med sin hand om Esaus häl. Därför kallade de honom Jakob<f>[87]</f>. Isak var sextio år gammal när tvillingarna föddes.


text:
<pb/>Allt eftersom pojkarna växte upp blev Esau en skicklig jägare, som höll till ute på markerna, medan Jakob var mer stillsam och trivdes hemma i tälten.


text:
”O, vad jag är hungrig!” klagade Esau. ”Ge mig lite av den där röda soppan som du har!” Därför fick han namnet ”Edom”<f>[88]</f>.


text:
”Ja, lova då med ed att den är min”, sa Jakob. Esau svor en ed och sålde därmed sin förstfödslorätt till Jakob.


text:
Sedan gav Jakob Esau bröd och linssoppa. Han åt och drack och gick sedan och fortsatte med sitt. Så lite värdesatte han sin förstfödslorätt.


text:
<pb/>Det kom en svår hungersnöd över landet, så som det hade gjort under Abrahams tid, och Isak flyttade därför till Gerar, till Avimelek, filistéernas kung.<f>[89]</f>


text:
<pb/>HERREN visade sig där för honom och sa till honom: ”Far inte till Egypten, utan stanna i det land jag säger till dig!


text:
Stanna nu här i detta land. Då ska jag vara med dig och välsigna dig, och jag ska ge alla dessa länder till dig och till dina ättlingar, precis som jag med ed lovade din far Abraham.


text:
Jag ska göra dina ättlingar lika många som stjärnorna på himlen. Jag ska ge dem alla dessa länder. Genom din avkomma<f>[90]</f> ska alla jordens folk bli välsignade,


text:
När männen i staden frågade honom om hans hustru, svarade han: ”Hon är min syster.” Han vågade inte säga att hon var hans hustru, för han var rädd att de skulle döda honom för Rebeckas skull, för hon var mycket vacker.


text:
<pb/>Men efter att han redan varit där en tid, fick Avimelek, filistéernas kung, av en händelse se genom fönstret att Isak kelade med Rebecka.


text:
Då ropade Avimelek på Isak och sa: ”Hon är ju din hustru! Varför sa du då att hon var din syster?” ”Därför att jag var rädd att jag skulle bli dödad för hennes skull”, svarade Isak.


text:
”Hur kunde du behandla oss på det sättet?” sa Avimelek. ”Någon kunde ju ha legat med henne, och då skulle du ha dragit skuld över oss.”


text:
Sedan utfärdade Avimelek en offentlig varning: ”Den som skadar denne man eller hans hustru kommer att dö.”


text:
<pb/>Det året blev Isaks skördar enorma, hundra gånger den säd han sått, för HERREN välsignade honom.


text:
Han hade hjordar av får och getter, boskapshjordar och många tjänare. Men filistéerna blev avundsjuka på honom,


text:
Än en gång grävde Isak upp de brunnar som hade tillhört hans far Abraham, och som filistéerna hade fyllt igen efter hans fars död, och han gav dem samma namn som hans far en gång hade gett dem.


text:
<pb/>Då kom herdarna på orten och grälade med Isaks herdar: ”Det är vårt vatten!” Därför kallade de brunnen för Esek<f>[91]</f>.


text:
Isaks män grävde då en annan brunn, men det blev strid om den också. Därför kallades den för Sitna<f>[92]</f>.


text:
När han då bröt upp därifrån och grävde ytterligare en brunn, blev det inget mer bråk om den. Därför kallade de brunnen för Rechovot<f>[93]</f>. De sa nämligen: ”Nu till sist har HERREN gett oss utrymme, så att vi kan föröka oss här i landet.”


text:
och sedan visade sig HERREN för honom på natten. ”Jag är din far Abrahams Gud”, sa han. ”Var inte rädd, för jag är med dig och ska välsigna dig. Jag ska ge dig många ättlingar för min tjänare Abrahams skull.”


text:
Då byggde Isak ett altare och åkallade HERREN. Han bosatte sig där och hans tjänare grävde en brunn.


text:
<pb/>Sedan fick Isak besök från Gerar: Avimelek kom dit tillsammans med sin rådgivare Achussat och Pikol, befälhavaren över kungens här.


text:
”Varför har ni kommit hit?” frågade Isak dem. ”Ni var ju fientliga mot mig och körde ut mig ur landet.”


text:
De sa: ”Vi har tydligt sett att HERREN är med dig. Låt oss svära en ed och sluta ett förbund med varandra.


text:
Lova att du inte kommer att skada oss, på samma sätt som vi inte har skadat dig. Faktum är att vi bara har handlat väl emot dig och sänt dig bort i frid. Och nu har HERREN välsignat dig.”


text:
Så snart de steg upp på morgonen, svor de varandra en ed, och sedan skickade Isak hem dem i fred igen.


text:
<pb/>Samma dag kom Isaks tjänare och berättade om brunnen de hade grävt: ”Vi har hittat vatten”, sa de.


text:
<pb/>Vid 40 års ålder gifte sig Esau med en flicka som hette Judit, dotter till hettiten Beeri. Han gifte sig också med Basemat, hettiten Elons dotter.


text:
<pb/>När Isak blivit gammal och hans ögon var så svaga att han inte längre kunde se, kallade han en dag till sig sin äldste son Esau. ”Min son”, sa Isak. ”Ja, far”, svarade Esau.


text:
Laga sedan till någon av mina favoriträtter och bär in den till mig så att jag får äta. Sedan ska jag välsigna dig innan jag dör.”


text:
<pb/>Men Rebecka hörde vad Isak sa till sin son Esau, och när Esau gick ut på fälten för att jaga villebråd,


text:
’Skaffa åt mig villebråd och laga till en bit god mat så att jag får äta och sedan välsigna dig inför HERREN innan jag dör.’


text:
Vad händer om min far känner på mig? Han kommer att tro att jag driver med honom och kommer att förbanna mig i stället för att välsigna mig.”


text:
”Låt hans förbannelse komma över mig, min son”, sa Rebecka. ”Gör bara som jag säger. Gå ut och hämta getterna!”


text:
<pb/>Jakob hämtade då de två killingarna till sin mor, och hon lagade till en rätt av dem som Isak tyckte om.


text:
Sedan tog hon Esaus, sin äldste sons bästa kläder, som fanns där i huset, och lät Jakob, den yngste sonen, sätta dem på sig.


text:
<pb/>”Jag är Esau, din förstfödde”, sa Jakob. ”Jag har gjort som du sa till mig. Sitt nu upp och ät av mitt villebråd, så att du kan välsigna mig sedan.”


text:
”Hur kunde du få tag på något så snabbt, min son?” undrade Isak. <pb/>”Därför att HERREN, din Gud, sände det i min väg”, svarade Jakob.


text:
<pb/>Då sa Isak: ”Kom hit till mig. Jag vill känna på dig, min son, och vara säker på att du är min son Esau!”


text:
Jakob gick fram till sin far Isak, så han kunde känna på honom. Isak sa: ”Rösten är Jakobs, men händerna är Esaus.”


text:
Men han kände inte igen honom eftersom hans händer var håriga som hans bror Esaus, så han välsignade honom.


text:
”Kom då hit med maten, min son, så ska jag äta av villebrådet och sedan välsigna dig”, sa Isak. Jakob gick fram till Isak med maten, och Isak åt. Han drack också av vinet som Jakob gav honom.


text:
Jakob gick fram och kysste honom, och när Isak kände lukten av hans kläder välsignade han honom och sa: <pb/><t>”Doften hos min son är den goda doften från fälten,</t> <t>som HERREN har välsignat.</t>


text:
<t>Många folk ska tjäna dig</t> <t>och folkslag böja sig ner för dig.</t> <t>Du ska vara dina bröders herre,</t> <t>och din mors söner ska buga sig djupt inför dig.</t> <t>De som hädar dig ska vara förbannade,</t> <t>och de som välsignar dig ska vara välsignade.”</t>


text:
<pb/>När Isak hade välsignat Jakob och denne knappt mer än hunnit lämna rummet, kom Esau tillbaka från sin jakt.


text:
Han hade också lagat till en god måltid och gick in till Jakob med den. ”Far, här är jag med viltet”, sa han. ”Sätt dig upp och ät, så att du kan ge mig din välsignelse!”


text:
Då blev Isak alldeles förskräckt: ”Men vem var det då som just var här med viltet som jag åt, strax innan du kom?” undrade han. ”Jag gav honom min välsignelse, och då kommer han att vara välsignad.”


text:
<pb/>När Esau hörde vad hans far sa, gav han ett högt och bittert klagorop: ”O, min far, välsigna också mig!”


text:
”Inte undra på att de kallar honom Jakob<f>[95]</f>! Han har bedragit mig två gånger. Först tog han min förstfödslorätt, och nu har han stulit min välsignelse. Har du inte sparat en enda välsignelse åt mig?” frågade Esau.


text:
<pb/>Då sa Isak: ”Jag har gjort Jakob till din herre, och du och hela hans släkt ska vara hans tjänare. Jag har försett honom med överflöd av säd och vin. Vad finns det kvar som jag kan ge åt dig, min son?”


text:
”Finns det inte en enda välsignelse kvar åt mig? Far, välsigna mig också”, bad Esau och brast i högljudd gråt. <pb/>Då svarade hans far Isak:


text:
<pb/><t>”Du kommer att bo på ett ställe där det växer dåligt,</t> <t>och där ingen dagg faller ner från himlen.</t>


text:
<t>Du kommer att leva av ditt svärd</t> <t>och tjäna din bror,</t> <t>men du kommer slutligen att kasta av dig hans ok och bli fri<f>[96]</f>.”</t>


text:
<pb/>Esau hatade Jakob för den välsignelse deras far gett honom och sa för sig själv: ”Tiden är nära då vi sörjer vår far, och då ska jag döda Jakob.”


text:
Men Rebecka fick reda på vad hennes äldre son Esau hade sagt. Hon sände då bud efter sin yngre son Jakob och berättade för honom att Esau ville hämnas och tänkte döda honom.


text:
När han lugnat ner sig och glömt vad du har gjort, ska jag meddela dig så att du kan komma tillbaka igen. Varför ska jag förlora er båda två på samma dag?<f>[97]</f>”


text:
<pb/>Sedan sa Rebecka till Isak: ”Jag är dödstrött på de där hettitiskorna. Jag dör hellre än att jag också ser Jakob gifta sig med en av dessa hettitiska flickor här i landet.”


text:
<pb/>Då kallade Isak på Jakob och välsignade honom: ”Gift dig inte med någon av dessa kanaaneiska flickor!


text:
Gå i stället till Paddan Aram, till din morfar Betuels hus, och gift dig med en av dina kusiner, en av din morbror Labans döttrar.


text:
Gud den Väldige kommer att välsigna dig och göra dig fruktsam. Du ska föröka dig och bli till många folk.


text:
Han ska ge dig och dina ättlingar Abrahams välsignelser som han gav Abraham, och detta land, där du nu lever som främling, ska tillhöra dig, för Gud har gett det till Abraham.”


text:
<pb/>Sedan sände Isak iväg Jakob, och denne gav sig iväg till Paddan Aram till sin morbror Laban, araméen Betuels son, Jakobs och Esaus mor, Rebeckas bror.


text:
<pb/>Esau förstod att Isak hade välsignat Jakob och skickat honom till Paddan Aram för att skaffa sig en hustru därifrån. När Isak hade välsignat Jakob hade han varnat honom för att gifta sig med en kanaaneiska.


text:
gick han till Ismael och gifte sig med Machalat, Nevajots syster, som var dotter till Ismael, Abrahams son. Han gifte sig alltså med henne utöver de hustrur han redan hade.


text:
När han vid solnedgången stannade för att slå läger för natten, tog han en sten som huvudkudde och lade sig för att sova.


text:
Då fick han i en dröm se trappsteg<f>[98]</f> som nådde från jorden till himlen, och han såg hur Guds änglar gick upp och gick ner för dem.


text:
<pb/>Där uppe stod HERREN, som sa: ”Jag är HERREN, Abrahams och din far Isaks Gud. Jag ska ge marken du ligger på till dig och dina ättlingar.


text:
Dina ättlingar kommer att bli som stoftet på jorden. Du kommer att utbreda dig från öster till väster och från norr till söder, och alla jordens folk kommer att bli välsignade genom dig och dina ättlingar.


text:
Jag är med dig och ska skydda dig vart du än går och jag ska föra dig tillbaka till detta land. Jag ska aldrig överge dig. Det jag har lovat dig ska jag också göra.”


text:
Han greps av fruktan och sa: ”Hur skräckinjagande är inte denna plats! Det kan inte vara annat än Guds hus och himlens port!”


text:
Nästa morgon steg han upp tidigt och tog stenen, som han hade haft under huvudet, och reste upp den som en minnessten och hällde olja över den.


text:
<pb/>Sedan gav Jakob detta löfte: ”Om Gud är med mig och skyddar mig på denna resa och ger mig mat och kläder


text:
Han fick syn på en brunn på fältet och tre fårhjordar som låg nära brunnen där de brukade vattnas. Men en tung sten täckte brunnen.


text:
Seden var att stenen inte togs bort förrän alla hjordar fanns på plats. Efter det att man vattnat dem rullades stenen tillbaka över brunnens öppning.


text:
<pb/>”Solen står ju fortfarande högt på himlen. Det är väl ännu inte tid att samla ihop flocken?” frågade Jakob. ”Varför inte vattna fåren och låta dem gå ut på bete igen?”


text:
”Vi kan inte göra det”, svarade de, ”förrän alla hjordarna är samlade och stenen bortrullad. Då vattnar vi fåren.”


text:
<pb/>Medan Jakob fortfarande talade, kom Rakel med sin fars får, för hon tjänstgjorde också som herde.


text:
När Jakob fick se sin morbror Labans dotter Rakel komma med Labans får, gick han fram till brunnen och rullade bort stenen och gav sin morbror Labans fårhjord vatten.


text:
Han förklarade att han var nära släkt med hennes far och son till Rebecka. Hon sprang genast och berättade det för sin far.


text:
Så snart Laban hörde om sin systerson Jakobs ankomst, skyndade han sig ut för att möta honom och han omfamnade och kysste honom och tog honom med sig hem. Sedan berättade Jakob sin historia för Laban.


text:
<pb/>”Du är verkligen av samma kött och blod som jag”, sa Laban. <pb/>När Jakob hade varit där ungefär en månad,


text:
sa Laban en dag till honom: ”Även om du är min släkting, ska du inte arbeta för mig utan betalning. Hur mycket vill du ha?”


text:
Jakob älskade Rakel. Därför sa han: ”Om du ger mig din yngsta dotter Rakel till hustru, så ska jag arbeta för dig i sju år.”


text:
<pb/>Alltså arbetade Jakob de följande sju åren för att få Rakel. Tiden kändes lika kort som några dagar, för han älskade henne så.


text:
Sedan sa Jakob till Laban: ”Ge mig nu min hustru, min tid har ju gått, så att jag kan förenas med henne.”


text:
På morgonen upptäckte Jakob att det var Lea. ”Vad är det du har gjort?” sa Jakob. ”Jag arbetade sju år för Rakel! Varför har du bedragit mig så här?”


text:
”Fira nu denna bröllopsvecka, så kan du få Rakel också, om du lovar att arbeta för mig ytterligare sju år.”


text:
<pb/>Jakob gick med på detta och när bröllopsveckan med Lea var över, gav Laban honom sin dotter Rakel till hustru.


text:
Jakob låg också med Rakel, och han älskade henne mer än Lea. Sedan arbetade han för Laban i ytterligare sju år.


text:
<pb/>Eftersom HERREN såg att Lea inte var älskad, lät han henne få barn medan Rakel inte kunde få några.


text:
Lea blev alltså med barn och födde en son som hon gav namnet Ruben<f>[102]</f>, för hon sa: ”HERREN har sett mitt lidande, och nu kommer min make att älska mig.”


text:
Hon blev snart med barn igen och födde en son till. Då sa hon: ”HERREN hörde att jag inte fick någon kärlek, och han gav mig ytterligare en son.” Hon gav honom namnet Simon.<f>[103]</f>


text:
Åter blev hon med barn och födde en son. Nu sa hon: ”Nu kommer väl ändå min man att hålla sig till mig, eftersom jag har gett honom tre söner.” Därför gav hon denne son namnet Levi.<f>[104]</f>


text:
Än en gång blev hon med barn och födde en son. Hon sa: ”Nu vill jag prisa HERREN!” Hon gav honom namnet Juda.<f>[105]</f> Sedan fick hon inga fler barn.


text:
<pb/>När Rakel förstod att hon inte kunde få några barn, blev hon avundsjuk på sin syster. ”Ge mig barn, annars dör jag!”, vädjade hon till Jakob.


text:
Rakel sa: ”Gud har gett mig rättvisa, han har hört min bön och gett mig en son.” Hon gav därför honom namnet Dan.<f>[108]</f>


text:
Rakel sa: ”Jag har stridit Guds strider med min syster, och jag har vunnit.” Så gav hon pojken namnet Naftali.<f>[109]</f>


text:
<pb/>När Lea nu insåg att hon inte längre kunde bli med barn, gav hon sin slavinna Silpa till Jakob som bihustru,


text:
och Lea sa: ”Jag är lycklig! De andra kvinnorna kommer att prisa mig lycklig.” Och hon gav pojken namnet Asher.<f>[111]</f>


text:
<pb/>En dag under veteskörden när Ruben var ute på fälten fann han några kärleksäpplen<f>[112]</f> som han tog med sig hem till sin mor Lea. Rakel bad då henne: ”Ge mig några av din sons kärleksäpplen!”


text:
Men Lea svarade: ”Räcker det inte med att du har tagit min make ifrån mig? Nu vill du ha min sons kärleksäpplen också!” <pb/>Rakel sa: ”Han får ligga med dig i natt i utbyte mot kärleksäpplena.”


text:
När Jakob kom hem från fälten den kvällen, gick Lea ut för att möta honom. ”Du måste komma till mig”, sa hon. ”Jag har nämligen gett min sons kärleksäpplen som betalning för dig.” Då låg han med henne den natten.


text:
Hon sa: ”Gud har belönat mig för att jag har gett min slavinna till min man.” Så gav hon honom namnet Isaskar.<f>[113]</f>


text:
Då sa hon: ”Gud har gett mig en god gåva. Nu kommer min man att hedra mig för att jag har gett honom sex söner.” Och hon gav pojken namnet Sebulon.<f>[114]</f>


text:
Låt mig ta med mig mina hustrur och mina barn som jag har arbetat hos dig för och resa min väg. Nog har jag väl arbetat tillräckligt för dig nu!”


text:
<pb/>Laban sa till honom: ”Visa mig välvilja och stanna! Jag har förstått genom spåtecken att HERREN har välsignat mig för din skull.


text:
Jakob svarade: ”Du vet hur troget jag har tjänat dig under alla dessa år och hur din boskap har blivit i min vård.


text:
Du hade inte mycket när jag kom, men din rikedom har blivit enorm. HERREN har välsignat dig genom allt jag gör. När ska jag få en chans att skaffa något åt min egen familj?”


text:
<pb/>”Vad ska jag ge dig?” frågade Laban igen. Jakob svarade: ”Du ska inte ge mig någonting, men om du gör som jag föreslår, ska jag fortsätta att vakta dina får och getter.


text:
Låt mig gå ut bland dina hjordar i dag och välja ut alla brokiga, spräckliga och mörka djur bland fåren och dem som är spräckliga och brokiga bland getterna. Ge dem till mig som lön.


text:
Så ska min hederlighet kunna testas i framtiden när du kommer för att se vad som blivit min lön: om det finns några getter i min hjord som inte är brokiga eller spräckliga eller får som inte är mörka, så ska de betraktas som stulna.”


text:
<pb/>Redan samma dag samlade han ihop alla bockar som var strimmiga och brokiga, alla getter som var brokiga eller spräckliga, alla med vita fläckar och alla mörka bland fåren. Han överlämnade dem till sina söner.


text:
Han höll tre dagsresors avstånd mellan sig själv och Jakob, medan Jakob vaktade resten av Labans hjord.


text:
<pb/>Jakob tog friska skott från poppel, mandel och platan och skalade av delar av barken, så det blev vita strimlor i den.


text:
Han lade ut käpparna han skalat strimlor på vid vattenhoarna, så att djuren hade dem framför sig när de kom för att dricka. De parade sig när de kom för att dricka.


text:
Hjordarna parade sig alltså framför käpparna, och deras avkomma blev brokig, spräcklig och strimmig.<f>[116]</f>


text:
Jakob förde sedan undan ungdjuren i en egen hjord. De övriga djuren ställde han mot de strimmiga och mörka i Labans hjord. Så skaffade han sig egna hjordar som han inte blandade med Labans.


text:
Varje gång de kraftiga tackorna skulle para sig, lade han fram de strimmiga grenarna i hoarna, så att de parade sig framför dem.


text:
Men när de svaga djuren skulle para sig, lade han inte dit dem. Så fick Laban de svaga djuren och Jakob de starka.


text:
Jakob blev mycket rik och hade stora flockar av småboskap, många slavar och slavinnor, kameler och åsnor.


text:
<pb/>Men Jakob fick höra att Labans söner klagade: ”Han har tagit allt vår far ägde, och sin rikedom har han fått på vår fars bekostnad.”


text:
<pb/>HERREN talade nu till Jakob och sa till honom: ”Återvänd till dina förfäders land och till dina släktingar där, och jag ska vara med dig.”


text:
<pb/>Därför skickade Jakob en dag efter Rakel och Lea och bad dem komma ut på fälten, där han höll till med hjordarna.


text:
”Jag ser att er far är kyligare mot mig än vad han var tidigare”, sa han till dem. ”Men min fars Gud har varit med mig.


text:
När han sa att de spräckliga djuren skulle bli min lön, födde hela hjorden spräckliga djur och när han sa att jag kunde få de strimmiga djuren, blev alla lammen strimmiga.


text:
<pb/>Vid tiden för djurens parning hade jag en dröm och såg att bockarna som parade sig med hjorden var strimmiga, spräckliga och brokiga.


text:
Ängeln sa till mig: ’Alla bockar som parar sig med flocken är brokiga, spräckliga och strimmiga. Jag har nämligen sett allt som Laban har gjort mot dig.


text:
Jag är den Gud du mötte i Betel där du smorde en minnessten och gav ett löfte till mig. Lämna nu genast detta land och återvänd till det land där du föddes.’ ”


text:
Behandlar han inte oss som främlingar? Han har sålt oss och det han fick för oss, har han redan gjort slut på.


text:
De rikedomar som Gud har tagit från vår far tillhör oss och våra barn. Gör därför precis som Gud har sagt till dig!”


text:
Han tog med sig all sin boskap och all sin egendom som han skaffat sig i Paddan Aram. Så begav han sig hemåt till sin far Isak i Kanaans land.


text:
Då samlade han sina manliga släktingar och tog upp jakten. Han hann ifatt dem i Gileads bergsbygd efter sju dagar.


text:
Den natten kom Gud till araméen Laban i en dröm och sa till honom: ”Akta dig noga för att säga något, vare sig gott eller ont, till Jakob!”


text:
Laban kom ifatt Jakob där han hade slagit läger i Gileads bergsbygd och Laban och hans följe slog också läger där.


text:
<pb/>”Vad menar du med detta?” sa Laban till Jakob. ”Du har lurat mig och rövat bort mina döttrar som fångar, tillfångatagna i strid.


text:
Varför smet du iväg och lurade mig? Du sa ingenting och lät mig inte ordna en avskedsfest med sång och spel, med tamburiner och lyror?


text:
Det skulle stå i min makt att skada dig, men din faders Gud visade sig för mig i natt och sa till mig: ’Akta dig noga för att säga något till Jakob, vare sig gott eller ont.’


text:
Men när det gäller dina husgudar ska den du finner dem hos dö! Se efter själv, i våra släktingars närvaro, om du finner en enda sak, som är din, så ta den!” Jakob visste nämligen inte att Rakel hade stulit husgudarna.


text:
<pb/>Laban gick först till Jakobs tält för att söka igenom det, sedan till Leas, och därefter sökte han i de två bihustrurnas tält. Slutligen gick han till Rakels tält.


text:
Men Rakel hade gömt husgudarna i kamelsadeln och satt nu på dem. Fastän Laban sökte mycket noggrant i tältet, hittade han dem alltså inte.


text:
”Bli inte arg, min herre, för att jag inte kan resa mig”, sa Rakel till sin far, ”men jag har mina dagar<f>[117]</f> just nu.” Hur han alltså än letade efter sina husgudar, hittade han dem inte.


text:
<pb/>Nu blev Jakob rasande på Laban: ”Vad är mitt brott? Vad har jag gjort för ont? Du har jagat mig som en brottsling!


text:
Nu har du letat igenom allt jag äger. Vad har du funnit? Ta nu fram allt som jag har stulit och lägg det här framför oss, framför dina och mina släktingar, så de får döma mellan oss!


text:
<pb/>I tjugo år har jag varit tillsammans med dig. Dina tackor och dina getter har aldrig fött i otid, och jag har aldrig rört en enda av dina baggar för att få mat.


text:
Om något djur anfölls och dödades av vilda djur, kom jag aldrig till dig med det. Nej, jag tog på mig förlusten. Du fick mig också att betala för varje djur som stals från hjorden på dagen och även på natten.


text:
Ja, i tjugo år har jag varit hos dig och arbetat  —  fjorton år för att förtjäna dina två döttrar och sex för att få hjorden. Och du har ändrat min lön tio gånger!


text:
Om inte min fars Gud hade varit med mig  —  Abrahams Gud, som även Isak fruktade  —  skulle du ha sänt iväg mig tomhänt. Men Gud har sett mitt lidande och mitt hårda arbete, och det är därför som han fällde domen<f>[118]</f> i natt.”


text:
<pb/>Laban svarade: ”Dessa är mina döttrar, barnen är mina, och dessa hjordar och allt du ser här är mitt. Vad kan jag då göra med mina egna döttrar och barnen de fött?


text:
och han sa till sina släktingar att samla stenar, och de byggde ett stenröse. Sedan åt de en måltid tillsammans på röset.


text:
Det kallades också Mispa<f>[120]</f>, för Laban sa: ”Må HERREN vaka över oss, även när vi är utom synhåll för varandra.


text:
Om du är hård mot mina döttrar, eller om du tar dig andra hustrur, kom ihåg att även om ingen människa är närvarande är Gud vittne mellan dig och mig.”<f>[121]</f>


text:
”Detta röse och denna stod står mellan oss som vittnen för att jag inte ska gå förbi denna plats för att göra dig något ont och att du inte heller ska passera den för att göra mig något ont.


text:
Må Abrahams Gud och Nachors gudar, deras fäders gudar,<f>[122]</f> döma mellan oss.” Då svor Jakob en ed vid honom som hans far Isak fruktade.


text:
Sedan offrade Jakob ett slaktoffer på berget och inbjöd sina släktingar till en måltid och tillbringade sedan natten tillsammans med dem på berget.


text:
Tidigt nästa morgon steg Laban upp och kysste sina döttrar och barnbarn till farväl och välsignade dem. Sedan återvände han hem.


text:
”Säg så här till min herre, Esau”, sa Jakob. ”Så här hälsar din tjänare Jakob. Jag har bott tillsammans med Laban tills nu, och


text:
jag äger oxar, åsnor och får och har många tjänare och tjänarinnor. Jag har skickat detta budskap till dig, min herre, för att jag hoppas att du kommer att vara välvilligt inställd mot oss.”


text:
<pb/>Budbärarna återvände med nyheten att Esau redan var på väg för att möta Jakob tillsammans med fyrahundra man.


text:
Jakob blev alldeles utom sig av skräck. Han delade sin familj och hjordarna och kamelerna i två grupper.


text:
<pb/>Sedan bad Jakob: ”Min farfar Abrahams och min far Isaks Gud, du HERRE, som sa till mig att återvända till mina släktingars land och som sa att du skulle vara god mot mig,


text:
jag är ovärdig all den nåd och trofasthet som du har visat mig, din tjänare. När jag gick över Jordan ägde jag ju inget annat än min vandringsstav, och nu har jag dessa två läger.


text:
Rädda mig nu från min bror Esaus hand! Jag är rädd att han kommer för att slå ihjäl mig och mödrarna och barnen.


text:
Du har ju lovat att göra gott mot mig och föröka mina ättlingar tills de blir som sanden på stranden, så många att man inte kan räkna dem.”


text:
<pb/>Han lämnade dem till sina tjänare, var hjord för sig, och sa till dem att gå före honom och hålla avstånd mellan varje hjord.


text:
Sedan instruerade han tjänaren som gick först: ”När min bror Esau möter dig och frågar: ’Vems tjänare är du? Vart är du på väg? Vems djur är dessa?’


text:
så ska du svara: ’De tillhör din tjänare Jakob och är en gåva till hans herre Esau. Han kommer själv strax efter oss!’ ”


text:
<pb/>Jakob gav samma instruktion till den andra och tredje tjänaren, och sedan till alla de andra som drev hjordarna. Alla skulle säga samma sak till Esau när de mötte honom.


text:
De skulle också säga: ”Din tjänare Jakob kommer strax efter oss”. Han ville nämligen blidka Esau med gåvorna, innan han mötte honom ansikte mot ansikte. ”Kanske kommer han då att vara vänlig mot mig”, tänkte Jakob.


text:
<pb/>Under natten steg Jakob upp, och tog sina båda hustrur, de två slavinnorna och sina elva söner och gick över vid Jabboks vadställe.


text:
När denne såg att han inte kunde vinna kampen, slog han till Jakob på höften så att den gick ur led när de brottades med varandra.


text:
<pb/>Sedan sa han: ”Släpp mig, för dagen gryr!” Men Jakob svarade: ”Jag tänker inte släppa dig förrän du välsignar mig.”


text:
”Du ska inte längre heta Jakob”, sa mannen. ”Du ska heta Israel<f>[125]</f>, för du har kämpat med både Gud och människor och segrat.”


text:
”Säg mig, vad heter du?” frågade Jakob. ”Varför frågar du om mitt namn?” sa mannen till honom. Och han välsignade honom där.


text:
<pb/>Jakob kallade platsen Penuel<f>[126]</f>, för han sa: ”Jag har sett Gud ansikte mot ansikte, och ändå är jag fortfarande vid liv.”


text:
Det är därför som Israels folk än i dag inte äter nervsträngen<f>[127]</f> i höftmuskeln, för det var på höftbenet, höftnerven, som mannen slog Jakob.


text:
<pb/>När Jakob på avstånd såg Esau komma med sina fyrahundra män, fördelade han barnen mellan Lea och Rakel och de två slavinnorna.


text:
De två slavinnorna och deras barn lät han gå först, sedan Lea och hennes barn och sist Rakel och Josef.


text:
Jakob gick framför dem och när han närmade sig brodern, bugade han sig djupt inför honom sju gånger.


text:
Då sprang Esau fram för att möta honom. Han kastade sig om halsen på honom och omfamnade honom och kysste honom och de grät båda.


text:
<pb/>Sedan såg Esau på kvinnorna och barnen och frågade: ”Vilka är alla dessa som du har med dig?” ”Det är mina barn som Gud har gett mig, herre”, svarade Jakob.


text:
<pb/>”Och varför skickade du hela den skara jag mötte?” frågade Esau. Jakob svarade: ”Det är min gåva till dig, min herre, för att du ska bli välvilligt stämd.”


text:
<pb/>”Nej, om du ser på mig med välvilja, ta emot min gåva”, svarade Jakob, ”om jag har funnit nåd inför dig. Att se ditt ansikte är som att se Guds ansikte, nu när du har mött mig med välvilja.


text:
Ta därför emot min gåva som jag skickade till dig, för Gud har varit generös mot mig, och jag har tillräckligt.” Jakob stod alltså på sig, och till slut accepterade Esau gåvan.


text:
Men Jakob svarade: ”Min herre, som du ser är barnen små, och i mina hjordar finns ungar som får di. Om de drivs alltför hårt en enda dag kommer de att dö.


text:
Gå du före oss, min herre, så kommer vi efter i lugn och ro, i vår egen takt, allteftersom boskapen framför mig och barnen orkar med, tills jag kommer fram till dig, min herre, till Seir.”


text:
<pb/>Esau sa: ”Låt mig åtminstone lämna kvar några av mina män.” ”Varför det?” svarade Jakob. ”Det är nog att du tar emot mig med välvilja, min herre.”


text:
men Jakob fortsatte till Suckot. Där byggde han sig ett hus och gjorde hyddor för hjordarna och boskapen. Det är därför som platsen kallas Suckot<f>[128]</f>.


text:
Jakob återvände välbehållen från Paddan Aram och kom till Shekem i Kanaan och slog läger utanför staden.


text:
Av Hamor, Shekems far, köpte han för hundra silverpengar det land som han slagit läger på<f>[129]</f>.


text:
När hivén Shekem, fursten Hamors son, fick se henne, tog han henne med sig. Han låg med henne och kränkte henne.


text:
<pb/>Jakob fick snart veta att hans dotter blivit vanärad, men eftersom hans söner var ute på fälten med boskapen, höll han tyst om saken tills de återvänt hem.


text:
När Jakobs söner kom tillbaka från fälten, fick de höra om det inträffade. De blev förtvivlade och greps av vrede eftersom det var en skamlig gärning Shekem hade begått i Israel när han låg med Jakobs dotter. Sådant får inte ske.


text:
<pb/>Hamor sa till dem: ”Min son Shekem är verkligen kär i er syster. Låt honom få gifta sig med henne!


text:
Gift in er här med oss. Låt era döttrar gifta sig med våra söner, så ska vi ge våra döttrar som hustrur åt era unga män.


text:
Ni kan slå er ner var ni än vill bland oss och skaffa er ägodelar och ägna er åt affärer och bli rika.”


text:
<pb/>Sedan talade Shekem till Dinas far och bröder: ”Visa mig välvilja och låt mig få henne till hustru. Jag ska ge er vad ni än vill ha.


text:
Det spelar ingen roll vilken hemgift eller gåva ni kräver, för jag ska betala den, bara ni ger mig flickan till hustru.”


text:
<pb/>Eftersom Shekem hade behandlat deras syster så illa, lurade Jakobs söner Shekem och hans far Hamor.


text:
De sa nämligen: ”Vi kan inte ge vår syster till en man som inte är omskuren<f>[131]</f>. Det skulle vara en skam för oss.


text:
Vi kan bara ge vårt samtycke på ett villkor, och det är att alla era män låter omskära sig och blir som vi.


text:
Den unge mannen skyndade sig iväg för att göra som de hade föreslagit, för han var mycket kär i Jakobs dotter. Han var den mest ansedde i hela sin fars släkt.


text:
<pb/>”Dessa män är våra vänner”, sa de. ”Låt oss inbjuda dem att bo här i landet och röra sig fritt här. Landet är ju stort nog att rymma dem och vi kan gifta oss med deras döttrar och de med våra.


text:
Men de tänker bara stanna här och bli ett folk med oss på ett villkor, och det är att vi alla låter omskära oss på samma sätt som de.


text:
Om vi gör det kommer all deras boskap, allt de äger och alla deras djur att bli vårt. Låt oss göra som de vill, så att de bosätter sig här ibland oss.”


text:
<pb/>Alla män i staden gick med på Hamors och hans son Shekems förslag. Alla lät omskära sig, samtliga män i hela staden.


text:
<pb/>Men tre dagar senare, när såren var ömma, tog Jakobs två söner, Simon och Levi, Dinas bröder, sina svärd och gick in i staden och dödade utan motstånd varenda man där,


text:
<pb/>Sedan gick alla Jakobs söner över de slagna in till staden och plundrade den, eftersom deras syster hade vanhedrats där.


text:
De tog alla får, kor och åsnor, allt som de kunde lägga beslag på, både inne i staden och ute på fälten.


text:
<pb/>Då sa Jakob till Simon och Levi: ”Ni har dragit olycka över mig och gjort så att alla hatar mig i hela landet, både kanaanéerna och perisséerna. Vi är så få. Om de bestämmer sig för att anfalla oss, kommer de att döda både mig och min familj.”


text:
<pb/>”Flytta nu till Betel och bosätt dig där”, sa Gud till Jakob. ”Bygg där ett altare åt den Gud som visade sig för dig när du flydde från din bror Esau.”


text:
<pb/>Då befallde Jakob hela sin familj och alla han hade med sig: ”Gör er av med avgudarna som ni har med er, rena er och ta på er rena kläder!


text:
Vi ska nämligen gå till Betel, där jag ska bygga ett altare åt den Gud, som besvarade mina böner när jag var i nöd och som var med mig på min resa.”


text:
Då gav de Jakob alla sina avgudar och sina örhängen<f>[132]</f>, och han grävde ner alltsammans under terebinten<f>[133]</f> nära Shekem.


text:
Sedan började de sin vandring igen. Gud satte skräck i människorna i städerna runt omkring, så att ingen förföljde Jakobs söner.


text:
<pb/>Slutligen kom Jakob och alla han hade med sig fram till Lus, det nuvarande Betel, i Kanaans land.


text:
Där reste Jakob ett altare som han kallade El Betel<f>[134]</f>. Det var ju i Betel som Gud hade visat sig för honom när han flydde från sin bror.


text:
<pb/>Strax därefter dog Rebeckas barnsköterska Debora. Hon begravdes under eken i dalen nedanför Betel och den kom att heta Gråteken.


text:
Och Gud sa till honom: ”Du ska inte längre heta Jakob utan Israel<f>[135]</f>.” Så gav han honom namnet Israel.


text:
Gud talade vidare till honom: ”Jag är Gud den Väldige. Var fruktsam och föröka dig! Av dig ska det bli ett stort folk, ja, många folk. Många kungar ska finnas bland dina ättlingar,


text:
och jag ska ge dig det land som jag gav till Abraham och Isak. Jag ska också ge det till dina ättlingar.”


text:
Jakob reste en sten på platsen där Gud hade visat sig för honom. Han hällde ett dryckesoffer och olja på den.


text:
<pb/>De lämnade Betel och reste mot Efrata. Medan de fortfarande hade en bit kvar till Efrata, blev det dags för Rakel att föda. Förlossningen blev mycket svår.


text:
Men Rakel var döende, och i sin sista stund gav hon honom namnet Ben-Oni<f>[136]</f>, men hans far kallade honom Benjamin<f>[137]</f>.


text:
Medan han bodde där i landet, låg Ruben med Bilha, sin fars bihustru, och Israel fick veta det. <pb/>Jakob hade tolv söner:


text:
<pb/>Leas slavinna Silpas söner: Gad och Asher. <pb/>Dessa var Jakobs söner, som föddes i Paddan Aram.


text:
<pb/>Slutligen kom Jakob fram till sin far Isak vid Mamre i Kirjat-Arba, som nu kallas Hebron, där Abraham och Isak hade bott.


text:
sedan dog han och förenades med sina förfäder, gammal och mätt på livet. Hans söner Esau och Jakob begravde honom.


text:
<pb/>Esau gifte sig med flickor från Kanaan: Ada, dotter till hettiten Elon, Oholivama, dotter till Ana och sondotter till hivén Sivon,


text:
<pb/>Esau tog sina hustrur, barn, hela sitt husfolk, sin boskap och sina dragdjur, all rikedom som han hade fått i Kanaans land, och flyttade till ett annat land, bort från sin bror Jakob.


text:
Det fanns inte rum för dem båda på grund av all den egendom de hade. Landet där de bodde räckte inte till för dem nu när de hade så mycket djur.


text:
<pb/><t>Esaus söner hette: <pb/>Elifas, som var född av Esaus hustru Ada, och Reguel, född av Esaus hustru Basemat. <pb/></t>


text:
<t>Med sin bihustru Timna fick Elifas, Esaus son, dessutom Amalek. Dessa var ättlingar till Esaus hustru Ada. <pb/></t>


text:
<t>Reguels söner var: <pb/>Nachat, Serach, Shamma och Missa. De var ättlingar till Esaus hustru Basemat. <pb/></t>


text:
<t>Med sin hustru, Oholivama, dotter till Ana och sondotter till Sivon, fick han sönerna Jeush, Jalam och Korach.</t>


text:
<pb/>Från Esau kom följande stamhövdingar: <pb/><t>Esaus förstfödde Elifas söner var hövdingarna Teman, Omar, Sefo, Kenas,</t>


text:
<t>Esaus son Reguels ättlingar var Nachat, Serach, Shamma och Missa, som alltså var stamhövdingar i Edom, Esaus hustru Basemats ättlingar. <pb/></t>


text:
<t>Esaus hustru Oholivamas ättlingar var stamhövdingarna Jeush, Jalam och Korach. De var alltså stamhövdingar som härstammade från Esaus hustru Oholivama, dotter till Ana.</t>


text:
<pb/>Sivons söner var Aja och Ana. Detta var den Ana som upptäckte de heta källorna i ökenlandet medan han gick och vaktade sin fars åsnor.


text:
<t>När Husham dog blev Bedads son Hadad kung. Han besegrade midjaniterna i Moab, och han regerade från Avit. <pb/></t>


text:
<t>När Baal Hanan dog blev Hadar kung efter honom. Han regerade från Pagu. Hans hustru hette Mehetavel och var dotter till Matred, som var dotter till Me Sahav. <pb/></t>


text:
<t>Detta är alltså namnen på Esaus stamhövdingar, namn för namn efter sina släkten och boplatser: <pb/>furstarna Timna, Alva, Jetet,</t>


text:
<t>Magdiel och Iram. Dessa var Edoms stamfurstar efter deras boplatser i det land de tagit i besittning, och detta var Esau, Edoms stamfar.</t>


text:
<pb/>Det här är berättelsen om Jakob och hans släkt. Jakobs son Josef, som nu var sjutton år, vallade fåren med sina bröder. Som ung var han tillsammans med sönerna till sin fars bihustrur Bilha och Silpa. Det onda han hörde om dem, förde han vidare till sin far.


text:
Israel älskade Josef mer än sina andra barn, eftersom Josef föddes på hans ålderdom. Han lät göra åt honom en hellång<f>[138]</f> dräkt.


text:
Hans bröder lade märke till hur deras far älskade Josef mer än sina andra söner, och de hatade honom för det. De kunde inte tala vänligt till honom.


text:
”Vi var ute på åkern och band kärvar. Min kärve stod upp och era kärvar samlade sig runt omkring min och bugade sig djupt inför den.”


text:
”Jaså, du vill bli kung och regera över oss?” sa hans bröder till honom. Deras hat till honom tilltog både för drömmens skull och för vad han sagt.


text:
<pb/>Sedan hade han en annan dröm, som han också berättade för sina bröder. ”Hör här, jag har haft en dröm igen”, sa han. ”Solen och månen och elva stjärnor bugade sig djupt för mig.”


text:
Han berättade denna dröm för sin far och för sina bröder. Men fadern tillrättavisade honom: ”Vad är det för en dröm? Skulle jag och din mor och dina bröder komma och buga oss inför dig?”


text:
Då sa Israel till Josef: ”Dina bröder är som du vet i Shekem för att låta hjordarna beta där. Jag vill skicka dig till dem.” ”Ja, far”, svarade Josef.


text:
Israel fortsatte: ”Gå och ta reda på hur de har det och hur det står till med djuren, och kom sedan tillbaka och rapportera för mig.” <pb/>Så skickade Israel iväg honom från Hebrondalen. Väl framme i Shekem


text:
”Ja”, sa mannen till honom. ”De är inte här längre. Jag hörde dina bröder säga att de tänkte gå till Dotan.” Då fortsatte Josef till Dotan och hittade dem där.


text:
”Kom, så dödar vi honom och kastar honom i brunnen och säger att ett rovdjur har ätit upp honom. Sedan får vi se vad det blir av hans drömmar!”


text:
<pb/>När Ruben hörde detta, ville han rädda Josef ur deras händer. ”Nej, vi får inte döda honom”, sa han.


text:
”Spill inte blod”, fortsatte han. ”Kasta honom i stället i brunnen här i öknen, men rör honom inte.” Ruben tänkte nämligen rädda honom från de andra och låta honom återvända till sin far.


text:
Sedan satte de sig ned för att äta. Då lade de märke till en karavan ismaeliter som kom från Gilead. Deras kameler var lastade med dragantgummi, balsam och myrra<f>[139]</f> som de förde med sig till Egypten.


text:
Kom, vi säljer honom till ismaeliterna, så slipper vi bruka våld mot honom. Han är ju trots allt vår bror, av samma kött och blod som vi.” Bröderna höll med om detta.


text:
När några midjanitiska<f>[140]</f> köpmän kom förbi, drog de<f>[141]</f> upp Josef ur brunnen och sålde honom till ismaeliterna för tjugo silverpengar<f>[142]</f>. Köpmännen tog honom sedan med sig till Egypten.


text:
<pb/>Han gick tillbaka till sina bröder och sa: ”Pojken är borta! Vart ska jag nu ta vägen?<f>[143]</f>”


text:
Sedan skickade de dräkten till sin far och sa: ”Det här är vad vi hittat. Se efter om den är din sons dräkt.”


text:
<pb/>Fadern kände omedelbart igen den och sa: ”Ja, den tillhör min son. Ett rovdjur har ätit upp honom. Josef har blivit ihjälriven.”


text:
Alla hans söner och döttrar kom för att trösta honom, men han lät sig inte tröstas. ”Jag kommer att dö av sorg över min son och gå i dödsriket med honom”, sa han och grät otröstligt över honom.


text:
<pb/>Framme i Egypten sålde midjaniterna Josef till Potifar, som var hovman hos farao och befälhavare för livgardet.


text:
<pb/>Vid den tiden lämnade Juda sina bröder och flyttade till Adullam. Han bodde hos en man som hette Hira.


text:
<pb/>Då sa Juda till Onan: ”Ligg med din brors hustru och fullfölj din svågerplikt<f>[144]</f> gentemot henne, så att din bror får avkomma.”


text:
Men Onan visste att barnet inte skulle räknas som hans eget. När han låg med sin brors hustru, lät han sin säd spillas på marken för att inte skaffa en son<f>[145]</f> åt brodern.


text:
Då sa Juda till sin svärdotter Tamar: ”Lev nu som änka i din fars hus, tills min son Shela blivit gammal nog att gifta sig.” Han var rädd och tänkte att kanske också Shela skulle dö, liksom hans bröder. Tamar flyttade då hem till sin far.


text:
<pb/>Efter en lång tid dog Judas hustru, Shuas dotter. När sorgetiden var över, gick Juda och hans vän adullamiten Hira till Timna till fårklippningen där.


text:
tog hon av sig sina änkekläder, tog på sig en slöja och höljde sig<f>[146]</f>. Så satte hon sig vid porten till Enajim på vägen till Timna. Hon hade vid det laget insett att hon inte skulle ges som hustru till Shela fast denne nu var fullvuxen.


text:
Juda lade märke till henne och trodde att hon var en prostituerad, eftersom hennes ansikte var beslöjat.


text:
Därför gick han till henne där hon satt vid vägen och föreslog att hon skulle ligga med honom, ovetande om att hon var hans egen svärdotter. ”Hur mycket tänker du betala mig?” frågade hon.


text:
<pb/>”Jag kan skicka dig en killing från min hjord”, föreslog Juda. ”Och vilken pant tänker du ge mig tills du har skickat geten?” frågade hon.


text:
”Vad vill du ha för pant?” undrade han. ”Ditt sigill, sigillsnodden och din vandringsstav”, svarade hon. Han gav henne vad hon begärde. När han sedan låg med henne, blev hon med barn.


text:
<pb/>Juda skickade sin vän från Adullam för att ta killingen till henne och hämta tillbaka den pant som han hade gett henne, men han kunde inte hitta henne.


text:
Då frågade han männen där: ”Var finns den där tempelprostituerade<f>[147]</f> som brukar hålla till vid vägen i Enajim?” ”Vi har aldrig haft någon tempelprostituerad här”, svarade de.


text:
Då gick han tillbaka till Juda och berättade att han inte kunnat hitta henne någonstans och han talade om att männen på platsen sagt att det inte varit någon tempelprostituerad där.


text:
”Låt henne få behålla sakerna då!” sa Juda. ”Annars riskerar vi att skämma ut oss. Jag skickade ju ändå killingen, men du kunde inte hitta henne.”


text:
<pb/>Tre månader senare berättades det för Juda att hans svärdotter Tamar hade horat och nu var med barn. ”För ut henne och bränn henne!” befallde Juda.


text:
Men när de förde ut henne, skickade hon detta budskap till sin svärfar: ”Jag är gravid genom mannen som äger dessa saker: sigillet, snodden och vandringsstaven. Se efter om du känner igen dem!”


text:
<pb/>Juda erkände att de tillhörde honom och sa: ”Hon är rättfärdigare än jag, för jag gav henne inte till min son Shela.” Juda låg aldrig med Tamar igen.


text:
Vid förlossningen stack den ene fram en hand. Barnmorskan band en röd tråd runt handleden och sa: ”Denne kom ut först.”


text:
Men han drog tillbaka sin hand och den andre kom ut först. ”Så du bryter dig fram!” sa hon. Därför fick han heta Peres<f>[148]</f>.


text:
Strax efteråt föddes hans bror med den röda tråden runt handleden, och han fick namnet Serach<f>[149]</f>.


text:
<pb/>Josef hade nu förts ner till Egypten. Potifar, faraos hovman och befälhavare för livgardet, en egypter, köpte honom av ismaeliterna som hade fört honom dit.


text:
Han såg med välvilja på Josef och gjorde honom till sin närmaste man. Josef fick ansvar för hela hushållet och över allt som Potifar ägde.


text:
Från den dagen han gav Josef ansvaret för sitt hus och sin egendom, välsignade HERREN egypterns hus på grund av Josef. HERREN välsignade allt Potifar hade, såväl hemma som ute på markerna.


text:
Josef fick ansvaret för allt hans husbonde ägde. Det enda Potifar själv behövde bry sig om var vad han skulle äta. <pb/>Josef var välbyggd och såg bra ut.


text:
Efter en tid började Potifars hustru göra närmanden mot honom och föreslog att han skulle ligga med henne.


text:
<pb/>Josef vägrade och svarade: ”Min husbonde bekymrar sig inte för någonting i sitt hus utan har lämnat allt han äger i min vård.


text:
Själv har han inte mer makt här än vad jag har. Han har inte undanhållit mig annat än dig, eftersom du är hans hustru. Hur skulle jag kunna göra något så ont som detta och synda mot Gud?”


text:
<pb/>Men hon fortsatte med sina förslag dag efter dag. Josef vägrade dock att lyssna till henne och ville varken ligga med henne eller ens vara nära henne.


text:
Då kom hon och grep tag i hans kläder och krävde att han skulle ligga med henne. Men han lämnade sin mantel i hennes hand och flydde ut.


text:
ropade hon på husfolket och sa till dem: <pb/>”Se här! Han har tagit hit den där hebreiske slaven som bara vill roa sig med oss. Han kom och ville ligga med mig, men jag skrek högt,


text:
berättade hon samma sak också för honom: ”Den där hebreiske slaven, som du har tagit hit, kom och ville roa sig med mig,


text:
<pb/>När husbonden hörde hustruns berättelse om hur hans slav hade uppfört sig mot henne, blev han rasande.


text:
Husbonden grep Josef och spärrade in honom i det fängelse där kungen hade sina fångar. Så satt alltså Josef nu i fängelse.


text:
Men HERREN var med Josef också där och var god emot honom. Han gjorde fängelsechefen så välvilligt inställd mot Josef


text:
<pb/>Fängelsechefen behövde inte bekymra sig över något av det som Josef tog hand om, för HERREN var med honom och allt han gjorde lyckades väl.


text:
<pb/>Någon tid senare hände det sig att den egyptiske kungens vinsmakare<f>[150]</f> och bagare förbröt sig mot sin herre, kungen i Egypten.


text:
Båda hovmännen, den egyptiske kungens vinsmakare och bagaren, hade under samma natt i fängelset var sin dröm men med olika betydelser.


text:
<pb/>”Varför ser ni så sorgsna ut?” frågade han faraos hovmän, som satt där i fängelset tillsammans med honom i hans husbondes hus.


text:
”Vi har båda drömt i natt, men det finns ingen här som kan berätta vad drömmarna betyder”, svarade de. ”Att tolka är Guds uppgift”, svarade Josef. ”Berätta för mig vad ni såg!”


text:
Jag höll faraos vinbägare i handen, och jag tog vindruvorna och kramade ur saften i bägaren och gav honom att dricka.”


text:
Inom tre dagar ska farao lyfta upp ditt huvud och ge dig din ställning som vinsmakare tillbaka. Då ska du åter sätta faraos bägare i hans hand som du gjorde förut när du var hans vinsmakare.


text:
Men tänk på mig när det går bra för dig och visa mig den vänligheten att du nämner om mig för farao, så att jag slipper ut härifrån!


text:
Först blev jag bortrövad från hebréernas land och nu sitter jag i denna fängelsehåla trots att jag inte har gjort något ont.”


text:
<pb/>När mästerbagaren såg att uttydningen av den första drömmen blev så bra, berättade också han sin dröm för Josef. ”I min dröm hade jag tre korgar med bröd på huvudet.


text:
I den översta korgen fanns många olika slags bakverk till farao, men fåglarna kom och åt upp dem ur korgen på mitt huvud.”


text:
”Inom tre dagar ska farao lyfta upp ditt huvud och ta det av dig. Han ska hänga upp din kropp på en påle. Då ska fåglarna komma och äta ditt kött.”


text:
<pb/>Tre dagar senare inföll faraos födelsedag, och han hade ordnat en fest för folket i palatset. Han upphöjde då inför hovet både vinsmakaren och mästerbagaren:


text:
Efter dem kom sju andra kor upp ur floden, fula och magra. De gick fram och ställde sig på stranden bredvid de feta korna.


text:
<pb/>Snart somnade han om igen och hade ännu en dröm. Han såg sju sädesax på samma strå, välformade och fylliga.


text:
Sedan visade sig ytterligare sju ax komma fram, men dessa var tunna och svedda av den östliga vinden.


text:
De tunna axen svalde de fylliga, välformade axen. Då vaknade farao igen och förstod att det var en dröm.


text:
<pb/>Följande morgon var han mycket orolig. Han kallade på alla trollkarlar och vise män i Egypten och berättade drömmarna för dem men ingen kunde uttyda dem för farao.


text:
För en tid sedan då farao var arg på oss tjänare satte farao mig och mästerbagaren i fängelse hos befälhavaren för livgardet.


text:
Vi berättade drömmarna för en ung hebré som var där med oss och var slav hos befälhavaren för livgardet och han berättade för oss vad drömmarna betydde.


text:
<pb/>Allt inträffade precis som han hade sagt: jag återupprättades och fick tillbaka min ställning och den andre blev hängd.”


text:
<pb/>Farao lät genast skicka efter Josef. Han fördes omedelbart från fängelsehålan och efter att ha rakat sig och bytt kläder, kom han inför farao.


text:
<pb/>”Jag hade en dröm i natt”, berättade farao för honom. ”Ingen kan berätta för mig vad den betyder. Men jag har hört att du kan tolka drömmar du får höra.”


text:
Men sedan kom sju andra kor upp ur floden, eländiga, mycket magra och fula, ja, så eländiga djur har jag aldrig sett i hela Egyptens land.


text:
och de tunna axen svalde de sju fylliga. Jag berättade allt detta för mina trollkarlar men ingen av dem kunde säga vad det betydde.”


text:
<pb/>”Båda drömmarna betyder samma sak”, sa Josef till farao. ”Gud har talat om för farao vad han tänker göra.


text:
De sju feta korna och de sju fylliga, välformade axen betyder sju år. Båda drömmarna har samma betydelse.


text:
De sju magra korna som kom upp efter dem, likaså de sju tunna och av östanvinden förtorkade axen, betyder att det kommer att bli sju års hungersnöd.


text:
Men efteråt kommer det att bli sju år av svält. Svälten blir så svår att man kommer att glömma bort välståndet som rådde i Egypten. Svälten kommer att ödelägga landet.


text:
Till och med minnet av de goda åren kommer att utplånas helt eftersom hungersnöden blir så fruktansvärd.


text:
Farao bör också utse tillsyningsmän över landet för att samla in en femtedel av all säd under de kommande sju välfärdsåren.


text:
Låt dem samla in livsmedel under de kommande goda åren och lagra och förvara spannmål i städerna under faraos tillsyn.


text:
Då kommer det att finnas tillräckligt att äta i Egyptens land när de sju årens svält kommer, så att landet inte går under genom hungersnöden.”


text:
<pb/>Farao sa då till sina tjänare: ”Finns det någon som har Guds Ande<f>[151]</f> såsom denne man?”


text:
Farao sa sedan till Josef: ”Eftersom Gud har uppenbarat allt detta för dig, finns det ingen som är förståndigare och visare än du.


text:
Därför utser jag dig som ansvarig för hela mitt hov och hela mitt folk ska rätta sig efter dig. Bara tronen ska vara förbehållen mig.”


text:
Sedan tog farao av sig sin egen sigillring och satte den på Josefs finger, klädde honom i fina linnekläder och satte en guldkedja runt halsen på honom.


text:
<pb/>Han lät också Josef åka i vagnen närmast hans egen<f>[152]</f>, och framför Josef ropade man ”Böj knä!”<f>[153]</f> Farao satte honom så över hela Egypten.


text:
Farao sa till Josef: ”Jag är visserligen farao, men ingen ska lyfta vare sig hand eller fot i hela Egypten om inte du har befallt det.”


text:
<pb/>Farao gav Josef namnet Safenat Paneach<f>[154]</f>. Han gav honom också Asenat till hustru, en dotter till Poti Fera, prästen<f>[155]</f> i On<f>[156]</f>. Josef reste sedan omkring i Egypten.


text:
<pb/>Josef var trettio år gammal när han började sin tjänst hos farao. Han började då resa genom hela landet.


text:
Under dessa sju år av överflöd samlade Josef in en del av skörden i Egypten och lagrade den i städerna. I varje stad samlades jordbruksprodukter från omgivningen.


text:
Josef samlade in så mycket säd att den var som sanden i havet. Man kunde till slut inte hålla räkning på den eftersom det var omöjligt.


text:
<pb/>Innan det första svältåret började fick Josef två söner med Asenat, dotter till Poti Fera, prästen i On.


text:
Josef kallade sin äldste son Manasse<f>[157]</f>, för han sa: ”Gud har fått mig att glömma allt mitt elände och förlusten av min familj.”


text:
Den andre sonen kallade han Efraim<f>[158]</f>, för han sa: ”Gud har gjort mig fruktsam i mina lidandens land.”


text:
Då började sju års svält, precis som Josef hade förutsagt. Det blev svält även i grannländerna, men i Egypten fanns det tillräckligt med bröd överallt.


text:
<pb/>När folket i Egypten började känna av svälten bad de farao om mat och han skickade dem till Josef. ”Lyd honom vad han än säger”, sa han till dem.


text:
<pb/>När hungersnöden gick fram över hela landet, öppnade Josef sädesförråden och sålde säd till egypterna eftersom hungersnöden var så svår i Egypten.


text:
Från hela världen kom man till Egypten för att köpa säd av Josef, för hungersnöden var svår överallt.


text:
<pb/>När Jakob hörde att det fanns säd i Egypten, sa han till sina söner: ”Varför står ni här och tittar på varandra?


text:
Jag har hört att det finns säd i Egypten. Res dit och köp åt oss så att vi överlever och inte svälter ihjäl!”


text:
Jakob ville nämligen inte att Josefs bror Benjamin skulle få resa med, eftersom han var rädd att någon olycka skulle drabba honom.


text:
Israels söner kom alltså till Egypten tillsammans med många andra för att köpa mat, för svälten var mycket svår också i Kanaan.


text:
<pb/>Eftersom Josef var härskare över hela Egypten och den som sålde säd till alla, var det till honom hans bröder kom, och de bugade sig djupt för honom med sina ansikten mot jorden.


text:
<pb/>Josef kände omedelbart igen sina bröder när han såg dem, men låtsades inte om det. ”Var kommer ni ifrån?” frågade han barskt. ”Från Kanaans land”, svarade de. ”Vi har kommit för att köpa säd.”


text:
Josef kom ihåg drömmarna som han hade haft om dem. Han sa till dem: ”Ni är spioner! Ni har kommit hit för att se var landet saknar skydd.”


text:
”Herre”, sa de. ”Vi var tolv bröder, söner till en och samme man i Kanaans land. Vår yngste bror är kvar hos vår far, och en av våra bröder finns inte mer.”


text:
Men ni ska få prövas. Så sant farao lever ska ni inte lämna Egypten förrän er yngste bror kommit hit.


text:
En av er får resa och hämta honom. Resten av er stannar kvar här i fängelse, tills vi ser om ni talar sanning eller inte. Om inte, så är ni spioner, så sant farao lever!”


text:
<pb/>Den tredje dagen sa Josef till dem: ”Gör så här, så får ni leva. Jag är en man som fruktar Gud.


text:
Om ni är ärliga män, låt då en av er bröder stanna kvar i fängelset, medan resten av er kan resa hem med säd åt era svältande familjer.


text:
Kom sedan tillbaka med er yngste bror hit till mig. Det får visa om ni talar sanning. Om ni gör det, behöver ni inte dö.” <pb/>Så fick de göra, men


text:
sinsemellan sa de: ”Det här är straffet för det vi gjorde mot vår bror. Vi såg hans vånda och hörde hans vädjan om nåd, men vi ville inte lyssna. Därför har nu denna hemsökelse drabbat oss.”


text:
”Var det inte det jag sa, att ni inte skulle skada pojken?” svarade Ruben. ”Ni ville inte lyssna, och nu kommer vi att få vårt straff för hans liv.”


text:
Josef vände sig om och gick ut och grät. När han kom tillbaka, talade han till dem igen. Sedan tog han Simon och lät fängsla honom inför deras ögon.


text:
<pb/>Josef befallde sedan att männens säckar skulle fyllas med säd och att vars och ens pengar skulle läggas tillbaka i hans säck. Han gav dem också mat för resan. När detta var gjort,


text:
<pb/>Men när de stannade för natten och en av dem öppnade sin säck för att ge foder åt sin åsna, såg han att hans pengar låg överst i säcken.


text:
Han sa till sina bröder: ”Mina pengar har lagts tillbaka! De finns här i säcken.” Då blev de alldeles skräckslagna och frågade varandra: ”Vad är det Gud har gjort mot oss?”


text:
<pb/>När de sedan kom hem till sin far Jakob i Kanaans land, berättade de för honom allt som hänt dem:


text:
Vi var tolv bröder, söner till en och samme far. En finns inte mer, och den yngste är kvar hemma hos vår far i Kanaans land.’


text:
Sedan sa mannen, landets herre, till oss: ’Så här ska jag få reda på om ni är hederliga. Lämna en av era bröder här hos mig och ta säd åt era svältande familjer och res hem,


text:
men för hit er yngste bror till mig. Då vet jag om ni inte är spioner utan hederliga män. Då ska jag ge er bror tillbaka till er, och sedan kan ni röra er fritt i landet.’ ”


text:
<pb/>När de tömde sina säckar fanns pungen med pengarna de betalt för säden överst i varje säck. Då blev både de och fadern skräckslagna.


text:
<pb/>Deras far Jakob sa till dem: ”Ni har berövat mig mina barn. Josef är borta, Simon är borta, och nu vill ni ta Benjamin också! Allting går mig emot.”


text:
<pb/>Då sa Ruben till sin far: ”Du får döda mina två söner om jag inte har med mig Benjamin tillbaka. Lämna honom åt mitt ansvar. Jag ska se till att han kommer tillbaka.”


text:
<pb/>Men Jakob svarade: ”Min son ska inte resa dit med er, för hans bror är död, och bara han är kvar. Om något händer honom på er resa, driver ni er gråhårige far med sorg ner i dödsriket.”


text:
När säden som de hade fört med sig från Egypten var slut, sa fadern till dem: ”Res dit igen och köp lite mat åt oss!”


text:
<pb/>Men Juda<f>[159]</f> sa till honom: ”Mannen menade allvar när han sa: ’Kom inte tillbaka till mig igen utan er bror!’


text:
Men om du inte låter honom följa med, kan vi inte resa. Mannen sa ju till oss att vi inte fick komma tillbaka till honom utan vår bror.”


text:
”Mannen frågade noga om vår familj”, svarade de. ”Han ville veta om vår far fortfarande levde, och han frågade om vi hade ytterligare någon bror, och därför berättade vi det för honom. Hur kunde vi veta att han skulle säga: ’För hit er bror?’ ”


text:
<pb/>Juda sa till sin far: ”Skicka pojken med mig, så att vi kan ge oss av och så får överleva, annars kommer vi att dö av svält allihop, både vi och våra barn.


text:
Jag garanterar hans trygghet. Du får hålla mig personligen ansvarig för honom. Om jag inte för honom tillbaka, så bär jag skulden inför dig resten av livet.


text:
<pb/>Till slut sa deras far Israel till dem: ”Om det inte går att undvika så gör så här: ta landets bästa produkter i era säckar som gåva åt den där mannen, lite balsam, lite honung, dragantgummi, myrra, pistagenötter och mandlar. <f>[160]</f>


text:
Ta med er dubbelt så mycket pengar, så att ni kan betala tillbaka det som fanns i säckarna, eftersom det förmodligen berodde på ett misstag,


text:
Måtte Gud den Väldige låta mannen visa barmhärtighet mot er, så att han låter er andre bror och Benjamin följa med er tillbaka! Men om jag måste förlora mina barn, så får det bli som det blir.”


text:
<pb/>Då tog de med sig gåvorna och dubbelt så mycket pengar som förra gången och även sin bror Benjamin. De skyndade sig att komma fram till Egypten, där de fick träda fram inför Josef.


text:
<pb/>När Josef såg att Benjamin var med dem, sa han till sin närmaste man: ”Ta med dessa män hem till mig, slakta djur och laga maten, för de ska äta middag tillsammans med mig.”


text:
<pb/>Bröderna blev rädda när de fördes dit. ”Det är för att pengarna låg i säckarna förra gången som vi nu förs hit”, tänkte de. ”Nu kommer han att anfalla oss och övermanna oss. Sedan kommer han att göra oss till slavar och ta våra åsnor.”


text:
stannade vi över natten på vägen och öppnade våra säckar. Då fann vi att alla pengarna som vi betalt för säden låg överst i säckarna. Här är de. Vi har tagit dem med oss tillbaka,


text:
tillsammans med ytterligare pengar för att köpa säd. Vi vet inte vem som kan ha lagt pengarna i säckarna.”


text:
”Oroa er inte för det”, sa Josefs närmaste man till dem. ”Ni behöver inte vara rädda. Er Gud, er fars Gud har gett er en skatt i era säckar. Jag fick betalt för säden.” <pb/>Sedan förde mannen ut Simon till dem.


text:
Mannen visade dem in i huset, och de fick vatten att tvätta fötterna med, och deras åsnor fick foder.


text:
De tog sedan fram sina gåvor till Josef som skulle komma vid middagstiden, för de hade fått veta att de skulle äta där.


text:
När Josef kom hem, gav de honom gåvorna som de fört med sig till huset och bugade sig djupt inför honom.


text:
<pb/>Han frågade hur de hade haft det och tillade: ”Och hur mår er gamle far, som ni berättade om? Lever han fortfarande?”


text:
”Ja”, svarade de. ”Vår far, din tjänare, lever och mår bra.” Sedan bugade de sig djupt inför honom igen.


text:
<pb/>Josef såg på sin bror, sin mors son Benjamin och frågade: ”Är det här er yngste bror, som ni berättade om? Måtte Gud vara nådig mot dig, min son!”


text:
Sedan gick Josef snabbt ut därifrån, för han överväldigades av kärlek till sin bror och blev tvungen att hitta ett ställe där han kunde gråta. Han gick till sitt privata rum och grät där.


text:
Sedan tvättade han ansiktet och kom ut och försökte behärska sig och befallde att maten skulle serveras.


text:
<pb/>Josef åt för sig själv, hans bröder serverades vid ett annat bord och egypterna vid ännu ett annat. Egypterna kunde nämligen inte äta tillsammans med hebréer, för det skulle ha varit avskyvärt för dem.


text:
Bröderna satt mitt emot Josef i åldersordning, från den äldste till den yngste. De såg förvånade på varandra.


text:
<pb/>Maten serverades åt dem från hans eget bord. Han gav den största portionen till Benjamin  —  fem gånger så mycket som till någon av de andra. De åt och drack glatt tillsammans.


text:
<pb/>Sedan befallde Josef sin närmaste man att fylla alla deras säckar med så mycket säd de kunde föra med sig och han sa till honom att lägga tillbaka vars och ens pengar överst i säckarna.


text:
Josef gav dessutom order om att hans egen silverbägare skulle läggas överst i Benjamins säck tillsammans med pengarna för säden. Mannen gjorde som han hade blivit tillsagd.


text:
<pb/>När de hade kommit ett stycke från staden, sa Josef till sin närmaste man: ”Skynda dig efter dem! När du hinner upp dem, fråga varför de lönar gott med ont.


text:
Säg till dem: ’Är det inte den här som min herre dricker ur och som han tyder tecken med? Det var mycket illa gjort.’ ”


text:
<pb/>”Hur kan du anklaga oss för något sådant, herre?” frågade de. ”Vi skulle aldrig få för oss att göra något sådant.


text:
Vi tog ju med oss tillbaka de pengar som vi hittade i våra säckar. Varför skulle vi då stjäla silver eller guld från din husbondes hus?


text:
Om du hittar bägaren hos någon av oss, dina tjänare, så ska han dö, och alla vi övriga ska bli slavar åt dig, herre.”


text:
”Bra, det får bli som ni säger. Den som man finner bägaren hos blir min slav”, svarade mannen. ”Ni andra får gå fria.”


text:
Mannen började leta i den äldste broderns säck och slutade hos den yngste. Han hittade slutligen bägaren i Benjamins säck.


text:
<pb/>”Vad är det ni har gjort?” frågade Josef. ”Förstår ni inte att en man som jag kan tyda tecken?”


text:
Juda svarade: ”Vad ska vi säga, herre? Hur ska vi kunna förklara oss? Hur kan vi bevisa att vi är oskyldiga? Gud har dragit upp dina tjänares skuld. Vi är nu dina slavar, herre, både vi andra och han i vars säck bägaren återfanns.”


text:
<pb/>”Aldrig”, sa Josef. ”Bara den som bägaren återfanns hos ska bli min slav. Resten av er kan återvända hem till er far utan att oroa er.”


text:
<pb/>Då steg Juda fram och sa: ”Låt mig bara få säga en sak, herre! Ha tålamod med mig bara ett ögonblick, och bli inte vred på din tjänare, fastän du är som farao själv.


text:
och vi svarade, herre: ’Ja, vår gamle far lever. Han har en son, en yngling, som han fått på gamla dagar. Dennes bror är död, och han är den ende som är kvar av sin mors barn. Hans far älskar honom mycket.’


text:
svarade vi: ’Vi kan inte resa utan att ta vår yngste bror med oss. Vi får inte visa oss för mannen utan att vår yngste bror är med.’


text:
en av dem gick bort för att aldrig återvända, förmodligen söndersliten av vilda djur, för jag har aldrig sett honom sedan dess.


text:
Om ni tar hans bror ifrån mig och något ont drabbar honom också, driver ni er gråhårige far med sorg ner i dödsriket.’


text:
Herre, om jag nu går tillbaka till min far och pojken inte är med oss  —  så fäst som han är vid pojken  —  


text:
kommer han att dö när han ser att pojken inte är med oss. Vi, dina tjänare, driver då vår gråhårige far med sorg ner i dödsriket.


text:
Herre, jag  —  din tjänare  —  lovade min far att jag skulle ta ansvaret för pojken. Jag sa till honom, att om jag inte hade honom med mig tillbaka, så skulle jag bära skulden inför honom för alltid.


text:
Herre, låt mig stanna som slav i stället för pojken, och låt honom få återvända hem med sina bröder.


text:
Hur skulle jag kunna återvända hem till min far utan honom? Skona mig från att behöva se min fars förtvivlan.”


text:
<pb/>Nu kunde Josef inte behärska sina känslor längre inför alla de närvarande. ”Gå ut härifrån allesammans”, ropade han till sina tjänare. Ingen av dem var närvarande när han sedan gav sig till känna för sina bröder,


text:
och han brast ut i gråt och grät så högt att egypterna hörde det, även farao och hans hov fick veta det.


text:
<pb/>”Jag är Josef”, sa han till sina bröder. ”Lever verkligen min far fortfarande?” Men hans bröder kunde inte svara honom. De var helt skräckslagna.


text:
<pb/>”Kom fram hit”, sa han. De kom närmare, och än en gång sa han: ”Jag är Josef, er bror, som ni sålde till Egypten!


text:
Men sörj nu inte över att ni sålde mig hit. Ni behöver inte anklaga er själva. Gud skickade hit mig i förväg för att rädda era liv.


text:
Dessa två år av svält kommer att följas av fem år till, då man varken kommer att plöja eller skörda.


text:
<pb/>Ja, det var Gud som skickade mig hit och inte ni. Han har gjort mig till rådgivare åt farao, ledare för hela hans förvaltning och härskare över hela Egyptens land.


text:
<pb/>Skynda er nu hem till min far! Säg till honom: så här säger din son Josef: Gud har satt mig som härskare över hela Egyptens land. Kom hit till mig omedelbart!


text:
Du ska få bo i Goshens land, så att du är nära mig med alla dina barn, barnbarn, dina djur och allt annat du äger.


text:
Jag ska ta hand om dig här, eftersom det fortfarande återstår fem års hungersnöd. Varken du eller din familj eller någon av de dina ska lida någon brist.


text:
Nu har ni ju själva sett, och min bror Benjamin också, att det verkligen är jag, Josef, som talar till er.


text:
Berätta för vår far om min höga ställning här i Egypten och om allt ni har sett. Skynda er hem och hämta vår far!”


text:
Josef kysste och omfamnade alla sina bröder och grät. Sedan samtalade han och bröderna med varandra.


text:
<pb/>Nyheten om att Josefs bröder hade kommit nådde snart farao, och både han och hans hovtjänstemän blev mycket glada.


text:
<pb/>Sedan sa farao till Josef: ”Säg till dina bröder att göra så här: lasta era packdjur och far till Kanaan


text:
för att hämta er far och hela er släkt, och kom hit till mig. Jag ska ge er det bästa i hela Egyptens land. Ni ska få äta av landets goda.


text:
Befall dem också att göra så här: ta med er vagnar från Egypten för era barn och kvinnor, och hämta er far och kom.


text:
<pb/>Israels söner gjorde så. Josef gav dem vagnar, precis som farao hade befallt, och mat för resan.


text:
Han gav dessutom nya kläder<f>[161]</f> till var och en av dem, men Benjamin fick 300 siklar silver<f>[162]</f> och fem uppsättningar kläder.


text:
Till sin far skickade han tio åsnelaster med det bästa av Egyptens produkter och tio åsnor med säd, bröd och annan mat som hans far kunde behöva på resan.


text:
<pb/>”Josef lever”, berättade de. ”Han är härskare över hela Egyptens land!” Jakob blev alldeles förstummad. Han kunde inte tro dem.


text:
Men när de berättade allt Josef sagt till dem, och när Jakob såg vagnarna som Josef hade skickat för att hämta honom, levde han upp.


text:
Han sa: ”Det måste vara sant! Min son Josef lever! Jag måste resa så att jag får träffa honom innan jag dör.”


text:
<pb/>Israel gav sig alltså iväg med alla sina tillhörigheter. När han kom till Beer Sheva offrade han slaktoffer till sin far Isaks Gud.


text:
Under natten talade Gud i en syn till Israel. ”Jakob! Jakob!” sa han. ”Ja, här är jag”, svarade Jakob.


text:
”Jag är Gud”, sa Gud, ”din fars Gud. Var inte rädd för att resa ned till Egypten, för jag ska göra dig till ett stort folk där.


text:
Jag ska följa dig till Egypten, och jag ska föra dig tillbaka därifrån. Josefs hand kommer att sluta dina ögon.”


text:
<pb/>Då lämnade Jakob Beer Sheva. Israels söner tog med sig sin far Jakob, tillsammans med sina barn och hustrur, och de reste med de vagnar som farao hade skickat för att hämta dem.


text:
<pb/>De tog med sig sina djur och alla de ägodelar som de samlat i Kanaans land, och så kom Jakob och hela hans familj till Egypten.


text:
<pb/>Här följer namnen på Israels söner som kom till Egypten, Jakob och hans söner, av vilka Ruben var den förstfödde:


text:
<t>Simons söner var Jemuel, Jamin, Ohad, Jakin, Sochar och Saul, vars mor var en kanaaneisk kvinna. <pb/></t>


text:
<t>Judas söner var Er, Onan, Shela, Peres och Serach. Er och Onan hade dock dött i Kanaan. Peres söner hette Hesron och Hamul. <pb/></t>


text:
<pb/>Dessa var alla ättlingar till Jakob och Lea, och tillsammans med dottern Dina, som också föddes åt Jakob i Paddan Aram, var de trettiotre personer.


text:
<pb/>Ashers söner var Jimna, Jishva och Jishvi, Beria och de hade en syster som hette Serach. Berias söner hette Hever och Malkiel.


text:
<pb/>Dessa sexton personer var barn till Jakob och Silpa, den slavflicka som Lea fått av sin far Laban.


text:
<t>Josefs söner var Manasse och Efraim, födda i Egypten av Asenat, dotter till Poti Fera, präst i On. <pb/></t>


text:
<t>Benjamins söner var Bela, Beker, Ashbel, Gera, Naaman, Echi, Rosh, Muppim, Huppim<f>[163]</f> och Ard.</t>


text:
<pb/>Dessa var Jakobs söner med Bilha, Rakels slavflicka som Laban gett sin dotter, sammanlagt sju personer.


text:
<pb/>De ättlingar som reste med Jakob till Egypten var sextiosex till antalet, sönernas hustrur oräknade.


text:
Om man också räknar med Josefs två söner som föddes åt honom i Egypten, utgjorde Jakobs hela familj i Egypten totalt sjuttio personer.


text:
gjorde Josef sig beredd med sin vagn och mötte dem där. Så snart han fick se sin far kastade han sig i hans famn. De kramade om varandra och grät länge.


text:
<pb/>Sedan sa Israel till Josef: ”Nu är jag beredd att dö, för jag har sett dig igen och vet att du lever.”


text:
<pb/>Josef sa sedan till sina bröder och till hela sin fars familj: ”Jag ska gå och berätta för farao att mina bröder och hela min fars familj har kommit hit till mig från Kanaans land


text:
så ska ni säga till honom: ’Vi, dina tjänare, har varit herdar ända sedan ungdomen, vi liksom våra förfäder.’ När han hör detta, kommer han att låta er bo här i Goshens land.” Herdar var nämligen avskydda av egypterna.


text:
<pb/>Josef gick och berättade för farao: ”Min far och mina bröder har kommit hit från Kanaans land med alla sina hjordar och tillhörigheter. De befinner sig nu i Goshens land.”


text:
Farao frågade dem: ”Vad har ni för yrke?” De svarade: ”Vi, dina tjänare, är herdar, som våra förfäder.


text:
Vi har kommit för att bo en tid här i Egypten, för det finns inget bete för våra hjordar i Kanaan. Hungersnöden har varit mycket svår där. Vi ber dig om tillstånd att få bosätta oss i Goshens land.”


text:
Hela landet är öppet för dig. Låt dem bo i den bästa delen av landet  —  Goshen passar utmärkt. Och om du vet några av dem som är skickliga nog, så ge dem ansvaret också för mina hjordar.”


text:
Jakob svarade: ”Min vandringstid har bara blivit 130 få och hårda år, inte alls som mina förfäders.”


text:
<pb/>Josef lät sin far och sina bröder bosätta sig i Egypten och gav dem land i de bästa områdena, i Ramses land, precis som farao hade befallt.


text:
Josefs far och bröder och hela hans fars husfolk fick också sitt underhåll av Josef, alltefter familjernas storlek.


text:
<pb/>Hungersnöden blev allt värre i hela regionen, hela Egypten och Kanaans land var utan mat och höll på att gå under av svält.


text:
Josef tog emot alla de pengar som fanns i Egypten och Kanaan i utbyte mot säd och förde dem till faraos palats.


text:
När även pengarna tog slut både i Egypten och i Kanaan, kom egypterna till Josef och sa: <pb/>”Våra pengar är slut, men ge oss bröd! Varför ska vi behöva dö här inför dig?”


text:
<pb/>Då förde de sin boskap till Josef i utbyte mot mat. Josef försörjde dem det året i utbyte mot alla hästar, hjordar, kreatur och åsnor i hela Egypten.


text:
<pb/>Följande år kom de tillbaka igen och sa: ”Vi kan inte dölja detta för dig, herre. Våra pengar är slut och vår boskap är borta, och det finns inget vi kan erbjuda dig annat än oss själva och den mark vi äger.


text:
Varför ska vi behöva förgås här inför dig, både vi och vår jord? Köp oss och marken vi äger, i utbyte mot mat, så ska vi med vår mark bli slavar åt farao. Vi överlämnar oss själva i utbyte mot mat, så att vi får leva och så att vårt land inte blir ödelagt.”


text:
<pb/>Då köpte Josef upp all mark i Egypten åt farao. Alla egypter sålde sina åkrar till honom, eftersom svälten var så svår, och till slut ägde farao hela landet.


text:
Det enda land han inte köpte var prästernas, för de fick sitt underhåll från farao och fick således mat av farao och behövde alltså inte sälja sin jord.


text:
<pb/>Sedan sa Josef till folket: ”Nu har jag köpt både er och all mark åt farao. Här får ni utsäde till åkrarna.


text:
Men när ni skördar, så tillhör en femtedel av allt ni får farao. Behåll de resterande fyra femtedelarna till utsäde och till mat åt er själva och era familjer och era barn.”


text:
”Du har räddat våra liv”, sa de. ”Låt oss alltid få möta din välvilja, herre! Vi blir gärna faraos slavar.”


text:
<pb/>Då stiftade Josef en lag för hela Egyptens land och den gäller fortfarande: farao ska ha en femtedel av all skörd som skatt. Detta gällde dock inte det land som ägdes av prästerna.


text:
<pb/>Israeliterna<f>[165]</f> bodde alltså i Goshens land i Egypten och skaffade sig mark där. De var fruktsamma och förökade sig mycket.


text:
När tiden närmade sig för honom att dö, kallade han på sin son Josef och sa till honom: ”Visa mig den välviljan att lägga handen under min höft och svär<f>[166]</f> att du ska visa mig den godheten och trofastheten att du inte begraver mig i Egypten,


text:
utan när jag gått till vila hos mina fäder<f>[167]</f>, ta mig ut ur Egypten och begrav mig i deras grav.” Och Josef lovade att göra som han sa.


text:
”Lova det med en ed”, fortsatte Jakob. Då svor Josef eden, och Israel böjde sig ner, lutad mot sin stav<f>[168]</f>.


text:
<pb/>En tid därefter fick Josef höra att hans far var sjuk. Han tog med sig dit sina två söner Manasse och Efraim.


text:
När Jakob hörde att hans son Josef hade kommit, samlade han all sin styrka och satte sig upp i sängen


text:
och sa till honom: <pb/>”Gud den Väldige visade sig för mig i Lus i Kanaans land. Han välsignade mig


text:
och sa till mig: ’Jag ska göra dig fruktsam, och du ska bli till ett stort folk, och jag ska ge Kanaans land till dig och dina ättlingar som egendom för all framtid.’


text:
Dina två söner, Efraim och Manasse, som föddes här i Egyptens land innan jag kom hit, ska vara mina, och de ska få ärva mig på samma sätt som Ruben och Simon<f>[169]</f>.


text:
Men de andra barnen som du får ska bli dina egna, och de ska kallas efter sina bröders namn i deras arvedel av landet<f>[170]</f>.


text:
När jag kom från Paddan Aram, dog Rakel ifrån mig i Kanaans land medan vi ännu var en bit från Efrata. Jag begravde henne där invid vägen till Efrata.” Efrata heter numera Betlehem.


text:
Josef svarade sin far: ”De är mina söner som Gud har gett mig här.” Israel sa: ”För fram dem till mig så ska jag välsigna dem!”


text:
På grund av sin höga ålder kunde Israel knappt se. Därför tog Josef pojkarna till honom, så att han kunde kyssa och omfamna dem.


text:
<pb/>Israel sa till Josef: ”Jag trodde aldrig att jag skulle få se dig igen, men nu har Gud till och med låtit mig få se dina barn.”


text:
Så förde han fram pojkarna till Israel, med Efraim på sin högra sida och Manasse på sin vänstra, så att Manasse hamnade framför Israels högra hand och Efraim framför hans vänstra.


text:
Men Israel sträckte ut sin högra hand och lade den på Efraims huvud, och sin vänstra hand på samma sätt på Manasses huvud, alltså korsade han sina händer, fastän Manasse var den förstfödde.


text:
<pb/>Sedan välsignade han Josef och sa: <pb/><t>”Gud, som mina fäder Abraham och Isak levde i gemenskap med,</t> <t>Gud, som har varit min herde hela livet,</t>


text:
<t>ängeln som löst mig från allt ont,</t> <t>må välsigna dessa pojkar.</t> <t>De ska kallas efter mitt namn och mina fäder Abrahams och Isaks namn.</t> <t>Må de föröka sig så att de blir ett stort folk!”</t>


text:
<pb/>Men när Josef såg att hans far hade lagt sin högra hand på Efraims huvud, tyckte han inte om det. Därför lyfte han sin fars hand för att flytta den från Efraims huvud och lägga den på Manasses huvud i stället.


text:
Men Israel vägrade. ”Jag vet vad jag gör, min son”, sa han. ”Av Manasse ska det bli ett folk, också han ska bli stor, men hans yngre bror ska bli ännu större, och av hans ättlingar ska det bli många folk.”


text:
<pb/>Så välsignade han pojkarna denna dag med orden: <pb/><t>”Israels<f>[172]</f> folk ska välsigna varandra genom att säga:</t> <t>’Gud ska göra dig lik Efraim och Manasse.’ ”</t> <pb/>Han satte alltså Efraim före Manasse.


text:
<pb/>Sedan sa Israel till Josef: ”Jag ska snart dö, men Gud kommer att vara med er och föra er tillbaka till era förfäders land.


text:
Och jag ger dig nu, utöver det jag ger till dina bröder, en utvald bergsrygg<f>[173]</f> som jag tog från amoréerna med svärd och båge.”


text:
<pb/>Jakob kallade sedan samman alla sina söner och sa: ”Ställ er här hos mig, så ska jag berätta för er vad som kommer att hända med er under kommande dagar.


text:
<t>Ruben, du min förstfödde, min styrka,</t> <t>den första frukten av min kraft.</t> <t>Du är den högste i ära, den störste i kraft.</t>


text:
<t>Men du är som svallande vatten,</t> <t>därför ska du inte längre räknas som den förste,</t> <t>för du gick till din fars säng,</t> <t>du vanhelgade min bädd. <pb/></t>


text:
<t>Jag vill inte delta i deras råd,</t> <t>inte vara i deras sällskap.</t> <t>I vrede har de dödat män,</t> <t>och oxar har de stympat i sitt övermod.</t>


text:
<t>Förbannad vare deras vrede, för den är våldsam</t> <t>och deras grymhet som är så enorm.</t> <t>Därför ska jag skingra dem i Jakob,</t> <t>sprida ut dem till hela Israel. <pb/></t>


text:
<t>Juda, dina bröder kommer att prisa dig.</t> <t>Du kommer att förgöra dina fiender.</t> <t>Din fars söner ska böja sig inför dig.</t>


text:
<t>Juda är ett ungt lejon,</t> <t>som reser sig från sitt byte.</t> <t>Han lägger sig ned som ett lejon som slår sig till ro.</t> <t>Vem vågar oroa honom?</t>


text:
<t>Spiran ska inte vika från Juda,</t> <t>och inte härskarstaven från hans hand,</t> <t>förrän den kommer som den tillhör.<f>[175]</f></t> <t>Alla folk ska lyda honom.</t>


text:
<t>Han binder sin åsna vid en vinstock,</t> <t>ja, åsnefölet vid en utvald gren.</t> <t>Han tvättar sina kläder i vin</t> <t>och sin mantel i druvornas blod.</t>


text:
<t>Sebulon ska bo vid havets strand</t> <t>och bli en hamn för skeppen,</t> <t>med sina gränser utsträckta till Sidon. <pb/></t>


text:
<t>När han ser hur skön viloplatsen är</t> <t>och hur gott landet är,</t> <t>böjer han sig ner</t> <t>och går in under bördan av tvångsarbete. <pb/></t>


text:
<t>Han ska vara som en orm på vägen,</t> <t>en huggorm på stigen,</t> <t>som stinger hästen i hälen,</t> <t>så att dess ryttare faller av baklänges. <pb/></t>


text:
<t>Ett band av rövare ska överfalla Gad<f>[178]</f>,</t> <t>men han ska falla dem i ryggen. <pb/></t>


text:
<t>Naftali är som en hind, som man släppt lös</t> <t>och som föder välskapta kalvar<f>[179]</f>. <pb/></t>


text:
<t>Josef är ett ungt fruktträd,</t> <t>ett ungt fruktträd vid källan.</t> <t>Hans grenar når över muren.</t>


text:
<t>men han håller sin båge stadigt med fast arm,</t> <t>för Jakobs Mäktige, Herden, Israels Klippa, stöder honom.</t>


text:
<t>Din fars Gud ska hjälpa dig,</t> <t>den Väldige ska välsigna dig</t> <t>med himlens välsignelser ovanifrån</t> <t>och med djupets välsignelser underifrån,</t> <t>med bröstets och livmoderns välsignelser.</t>


text:
<t>Din fars välsignelser sträcker sig högre</t> <t>än de uråldriga bergen,<f>[180]</f></t> <t>än de eviga höjdernas härlighet.</t> <t>Detta ska vara välsignelserna över Josef,</t> <t>över hjässan på honom som är fursten bland bröderna. <pb/></t>


text:
<t>Benjamin är en hungrig varg.</t> <t>Han uppslukar sitt rov på morgonen,</t> <t>och på kvällen delar han bytet.”</t>


text:
<pb/>Detta är alla Israels tolv stammar, och detta är vad deras far sa till dem när han gav dem var och en sin egen välsignelse.


text:
<pb/>Sedan befallde han dem: ”Jag ska snart samlas till mitt folk, och då ska ni begrava mig hos mina förfäder i Kanaans land, i grottan på hettiten Efrons åker,


text:
grottan på åkern i Makpela vid Mamre i Kanaan, den åker som Abraham köpte av hettiten Efron som begravningsplats.


text:
Där är Abraham och hans hustru Sara begravda. Där ligger också Isak och hans hustru Rebecka, och där begravde jag Lea.


text:
<pb/>När Jakob hade gett dessa befallningar till sina söner, drog han upp sina fötter i sängen, drog sitt sista andedrag, dog och förenades så med sina fäder.


text:
Sedan bad han de läkare som var i tjänst hos honom att balsamera hans far. Läkarna balsamerade då Israel,


text:
När sorgetiden var över, talade Josef med faraos hovmän och sa: ”Visa mig den välviljan att tala med farao för mig. Säg


text:
att min far fick mig att med ed lova att när han dog skulle jag begrava honom i den grav som han låtit hugga ut åt sig i Kanaan. Be om tillstånd för mig att resa dit upp och begrava min far och sedan komma tillbaka.”


text:
<pb/>Då begav sig Josef iväg för att begrava sin far, tillsammans med alla faraos tjänstemän, de äldste i hans hus och de äldste i Egypten,


text:
och alla Josefs släktingar, hans bröder och hans fars familj. Men sina små barn och alla hjordar lämnade de kvar i Goshens land.


text:
<pb/>När de kom fram till Goren Haatad på andra sidan Jordan, höll de en högtidlig dödsklagan, och Josef sörjde sin far i sju dagar.


text:
Invånarna där, kanaanéerna, såg sorgehögtiden i Goren Haatad och sa: ”Det är en mycket stor sorgehögtid som egypterna håller där.” Därför gav de platsen namnet Avel Misrajim.<f>[181]</f>


text:
De förde honom till Kanaans land och begravde honom där i grottan på Makpelas åker, den grotta nära Mamre, som Abraham hade köpt som begravningsplats av hettiten Efron.


text:
<pb/>Efter att ha begravt sin far återvände Josef till Egypten med sina bröder och alla dem som följt med honom för att begrava hans far.


text:
<pb/>Men efter sin fars död sa Josefs bröder: ”Nu kommer Josef kanske att hysa agg mot oss och ge igen för allt det onda vi har gjort mot honom”.


text:
’Säg till Josef: Vi ber dig förlåta dina bröder deras synd och allt det onda vi har gjort mot dig.’ Vi ber dig därför: ’Förlåt oss, din fars Guds tjänare, allt det onda vi gjort.’ ” När Josef fick meddelandet brast han i gråt.


text:
Det ni avsåg var ont mot mig, men Gud förvandlade det till något gott, för att göra det som nu har skett och för att rädda många människors liv.


text:
Var inte rädda! Jag ska själv ta hand om er och era familjer.” Och han talade mycket vänligt till dem och tröstade dem.


text:
Han levde så länge att han fick se sin son Efraims barnbarn födas, och Manasses son Makirs barn kunde han adoptera.<f>[182]</f>


text:
<pb/>”Jag kommer snart att dö”, sa Josef till sina bröder, ”men Gud ska ta hand om er och föra er tillbaka till det land som han med ed har lovat Abraham och Isak och Jakob.”


text:
<pb/>Josef fick israeliterna att lova med en ed och sa: ”Gud kommer att ta sig an er och då ska ni föra mina kvarlevor härifrån.”


text:
<pb/>Sedan dog Josef 110 år gammal och man balsamerade hans kropp och lade den i en kista i Egypten.


text:
<pb/>Här följer namnen på Israels söner, som tillsammans med sina familjer följde med Jakob till Egypten:


text:
Men israeliterna var mycket fruktsamma, ökade snabbt i antal och blev oerhört många. Snart uppfyllde de hela landet.


text:
”Vi måste handla klokt, så att de inte blir ännu fler. Om det blir krig skulle de kunna förena sig med våra fiender och strida mot oss, och sedan fly ut ur landet.”


text:
<pb/>Därför satte de slavdrivare över israeliterna för att kuva dem med hårt arbete. De tvingades bygga upp faraos förrådsstäder Pitom och Ramses.


text:
Men ju mer israeliterna förtrycktes, desto mer ökade de i antal och bredde ut sig, så att egypterna började frukta dem.


text:
och deras liv förbittrades av det tunga arbetet med lera och tegel och all sorts arbete på fälten, alltihop påtvingat slitgöra.


text:
och befallde dem att när de hjälpte de hebreiska kvinnorna vid förlossningen, skulle de se efter om det var en pojke och då döda honom fast låta flickorna leva.


text:
<pb/>”De hebreiska kvinnorna är inte som de egyptiska. De är starka och föder sina barn snabbt”, svarade de honom. ”Barnmorskan hinner aldrig fram i tid.”


text:
<pb/>Då befallde farao hela sitt folk att kasta alla nyfödda pojkar i Nilen men låta flickorna leva.


text:
Men när hon inte längre kunde hålla honom gömd, gjorde hon en korg av papyrus och tätade den med jordbeck och tjära. Hon lade pojken i korgen och placerade den i vassen vid flodstranden.


text:
<pb/>En prinsessa, en av faraos döttrar, kom just då för att bada i floden, och när hennes sällskapsdamer gick utmed stranden, upptäckte hon korgen i vassen och skickade en slavinna att hämta den.


text:
Hon öppnade den och fick se barnet. Pojken grät och hon blev rörd. ”Det måste vara ett av de hebreiska barnen”, sa hon.


text:
<pb/>Då kom pojkens syster fram till prinsessan och frågade: ”Ska jag gå och be någon av de hebreiska kvinnorna att amma barnet åt dig?”


text:
”Ta med dig det här barnet och amma det åt mig”, sa prinsessan, ”så ska jag betala dig för det.” Då tog kvinnan hand om barnet och ammade honom.


text:
<pb/>När han blivit äldre, gick hon till faraos dotter med honom och han blev adopterad som prinsessans son. Prinsessan kallade honom Mose<f>[2]</f>, för hon sa: ”Jag har dragit upp honom ur vattnet.”


text:
<pb/>En dag när Mose redan var vuxen, besökte han sina landsmän och såg på hur de slet och arbetade. Han fick också se hur en egypter slog ner en hebré, en från hans eget folk.


text:
Mose såg sig omkring för att vara säker på att ingen iakttog honom och dödade sedan egyptern och gömde hans kropp i sanden.


text:
<pb/>Nästa dag när han kom tillbaka dit, fick han se två hebréer som råkat i slagsmål. Han sa då till angriparen: ”Varför slår du en av ditt eget folk?”


text:
<pb/>Men mannen svarade. ”Vem har satt dig till ledare och domare över oss? Tänker du döda mig som du dödade egyptern igår?” När Mose förstod att man visste vad han hade gjort, blev han rädd.


text:
Farao fick också höra talas om saken och ville döda Mose. Men Mose flydde därför bort till midjaniternas land. <pb/>En gång vilade han vid en brunn.


text:
<pb/>När flickorna kom hem frågade deras far Reguel dem: ”Hur kommer det sig att ni är tillbaka så tidigt idag?”


text:
”Det var en egypter där som försvarade oss mot herdarna”, förklarade de. ”Han hämtade upp vatten åt oss och gav fåren.”


text:
”Men var har ni gjort av honom?” frågade deras far. ”Lämnade ni honom kvar därborta? Be honom komma hit och äta med oss.”


text:
Hon födde en son, som Mose gav namnet Gershom<f>[3]</f>, för han sa: ”Jag är en främling i ett främmande land.”


text:
<pb/>Flera år senare dog kungen i Egypten. Israels barn dignade under tunga bördor och klagade under slaveriet. Deras rop steg upp till Gud.


text:
<pb/>En dag när Mose vaktade fåren åt sin svärfar Jetro, prästen i Midjan, drev han dem bortom öknen i närheten av Horeb<f>[4]</f>, Guds berg.


text:
Då visade sig HERRENS ängel för honom i en brinnande törnbuske. När Mose såg att busken brann utan att brinna upp,


text:
Då HERREN såg att han gick närmare för att titta, ropade han på honom från törnbusken: ”Mose! Mose!” ”Ja, här är jag”, svarade han.


text:
Jag är din faders Gud, Abrahams, Isaks och Jakobs Gud.” Då slog Mose händerna för ansiktet, för han var rädd för att se på Gud.


text:
<pb/>HERREN talade till honom igen: ”Jag har sett mitt folks förtryck i Egypten, och jag har hört hur de ropar under slavdrivarnas förtryck. Jag vet hur de lider.


text:
Nu har jag kommit ner för att befria mitt folk från egypterna och föra det ut ur Egypten till ett mycket gott land, ett stort land som flyter av mjölk och honung. Där bor nu kanaanéer, hettiter, amoréer, perisséer, hivéer och jevuséer.


text:
Ja, ropet från Israels folk har stigit upp till mig, och jag har själv sett hur egypterna förtrycker dem.


text:
<pb/>”Vem är jag, att jag skulle gå till farao och leda israeliterna ut ur Egypten?” sa Mose till Gud.


text:
”Jag är<f>[5]</f> med dig”, sa Gud till honom. ”Och det här ska vara tecknet på att det är jag som sänder dig: när du har fört folket ut ur Egypten, ska ni tjäna mig på det här berget.”


text:
<pb/>”Men”, sa Mose till Gud, ”om jag nu går till israeliterna och talar om för dem att deras förfäders Gud har sänt mig, så kommer de att fråga: ’Vad är hans namn<f>[6]</f>?’ Vad ska jag svara då?”


text:
<pb/>”JAG ÄR DEN JAG ÄR”, sa Gud. ”Säg till israeliterna att han som heter JAG ÄR<f>[7]</f> har sänt dig.”


text:
Vidare sa Gud: ”Tala om för dem att HERREN<f>[8]</f>, deras förfäders Gud, Abrahams, Isaks och Jakobs Gud, har sänt dig till dem. <pb/><t>Detta är mitt eviga namn</t> <t>och så ska alla generationer kalla mig.</t>


text:
<pb/>Samla nu ihop alla de äldste i Israel och tala om för dem att HERREN, deras förfäders Gud, Abrahams, Isaks och Jakobs Gud, har uppenbarat sig för dig, och att han sa: ’Jag har besökt er och sett hur ni har det i Egypten.


text:
Jag lovar att rädda er från förtrycket i Egypten och leda er till det land där nu kanaanéer, hettiter, amoréer, perisséer, hivéer och jevuséer bor, ett land som flyter av mjölk och honung.’


text:
<pb/>De äldste i Israel kommer att lyssna till dig och följa med dig till Egyptens kung och säga: ’HERREN, hebréernas Gud, har uppenbarat sig för oss och uppmanat oss att gå tre dagsresor ut i öknen och offra till HERREN, vår Gud. Tillåt oss nu göra det!’


text:
Därför tänker jag tvinga honom. Jag ska sträcka ut min hand och låta märkliga ting ske i Egypten ända tills han låter er gå.


text:
Dessutom ska jag göra egypterna så välvilligt inställda mot detta folk att ni inte går tomhänta därifrån.


text:
Varje kvinna ska be om föremål av silver och guld och kläder av grannkvinnorna och kvinnorna i sitt hushåll och dem ska era söner och döttrar bära. Ja, ni ska plundra Egypten på dess rikedomar.”


text:
<pb/>Mose sa: ”Men om de inte tror mig och inte lyssnar på vad jag säger? Om de säger att HERREN aldrig har uppenbarat sig för mig?”


text:
”Kasta den på marken”, sa HERREN till honom. När Mose kastade den på marken förvandlades den till en orm och han sprang undan för den.


text:
”Detta ska få dem att förstå att HERREN, deras förfäders Gud, Abrahams, Isaks och Jakobs Gud, har uppenbarat sig för dig.


text:
<pb/>Stick nu in handen innanför din mantel”, sa HERREN. Mose stack in handen i manteln och drog sedan ut den igen. Då var den alldeles vit<f>[9]</f> som snö av spetälska.


text:
”Stick in den igen”, sa Herren, och han stack in den. När han sedan drog ut den på nytt var den normal, precis som förut.


text:
och om de inte lyssnar på dig efter dessa båda tecken, ska du ta vatten från Nilen och hälla ut det på torra land, och det ska förvandlas till blod.”


text:
<pb/>Mose svarade: ”HERRE, jag har inte så lätt för att tala. Det har jag aldrig haft och inte nu heller, sedan du har talat till mig! Jag har svårt att uttrycka mig.”


text:
<pb/>”Vem har gett människan hennes mun?” frågade HERREN honom. ”Är det inte jag, HERREN, som gör att en människa kan tala eller inte tala, se eller inte se, höra eller inte höra?


text:
Då blev HERREN arg på Mose och sa: ”Du har ju din bror Aron, leviten. Han är en man som kan tala. Han är redan på väg till dig och kommer att bli glad när han träffar dig.


text:
Tala till honom och lägg orden i hans mun. Jag ska hjälpa er båda att tala tillsammans, och jag ska tala om för er vad ni ska göra.


text:
<pb/>Mose gick hem och sa till sin svärfar Jetro: ”Jag skulle vilja gå tillbaka till Egypten och besöka mina släktingar för att se om de fortfarande lever.” ”Naturligtvis får du gå, och lycka till”, svarade Jetro.


text:
<pb/>Innan Mose lämnade Midjan, sa HERREN till honom: ”Gå tillbaka till Egypten, för alla de som ville döda dig är nu själva döda.”


text:
<pb/>Mose satte sin hustru och sina söner på en åsna och började resan till Egypten. I handen hade han Guds stav.


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”När du kommer tillbaka till Egypten, gör inför farao de under som jag har gett dig makt att göra. Men jag kommer att göra hans hjärta hårt, så att han inte släpper folket.


text:
Jag har gett dig befallning att låta honom gå, så att han kan hålla gudstjänst åt mig, men du har vägrat. Därför ska jag döda din förstfödde son.’ ”


text:
Då tog Sippora en flintkniv och skar bort förhuden på sin son och vidrörde Moses<f>[11]</f> fötter med den och sa: ”Du är verkligen min blodsbrudgum.”


text:
<pb/>Vid samma tid sa HERREN till Aron: ”Gå ut i öknen och möt Mose.” Aron gick ända till Horeb, Guds berg, där han träffade Mose och hälsade honom med en kyss.


text:
Mose talade om för Aron allt som HERREN hade sänt honom till att säga och alla de tecken han fått befallning om att utföra.


text:
Då trodde folket, när de hörde att HERREN tagit sig an dem och sett deras förtryck. De föll ned och tillbad.


text:
<pb/>Sedan gick Mose och Aron för att träffa farao. ”Så säger HERREN, Israels Gud: ’Släpp mitt folk, så att de kan bege sig ut i öknen för att fira min högtid.’ ”


text:
<pb/>Då svarade farao: ”Vem är då HERREN, eftersom jag skulle rätta mig efter honom och släppa Israel? Jag känner inte HERREN och tänker inte släppa Israel.”


text:
<pb/>De svarade: ”Hebréernas Gud har uppenbarat sig för oss. Låt oss få vandra iväg tre dagsresor ut i öknen och offra till HERREN, vår Gud. Annars kommer han att slå oss med pest eller svärd.”


text:
<pb/>Men kungen av Egypten sa till dem: ”Vad tror ni att ni är för ena som kan komma och dra bort folket från deras arbete? Gå nu tillbaka och sköt era arbeten!”


text:
Vidare sa farao: ”Se, folket är redan nu talrikt i landet, och ändå vill ni att de ska slippa arbeta!”


text:
Men se till att produktionen inte minskas med en enda tegelsten. De är lata, det är därför de ropar och säger: ’Låt oss gå och offra åt vår Gud!’


text:
<pb/>Fogdarna och förmännen gick och sa till folket: ”Farao har gett order om att ni inte längre ska få någon halm.


text:
<pb/>Fogdarna var mycket hårda mot dem. ”Ni måste fylla er dagliga kvot, precis som tidigare när ni fick halm”, befallde de.


text:
De slog de israelitiska förmän som faraos fogdar satt som arbetsledare bland folket. ”Varför har ni inte gjort fullt dagsverke, vare sig igår eller idag?” sa de åt dem.


text:
Vi får inte längre någon halm, och ändå måste vi göra lika mycket tegel som förut. Man slår dina tjänare för något som är ditt folks fel.”


text:
<pb/>Men farao svarade: ”Lata, det är vad ni är  —  lata! Därför säger ni att ni vill gå och offra till HERREN.


text:
Gå tillbaka till ert arbete nu! Halm kommer ni inte att få, men ni ska leverera lika mycket tegel som förut.”


text:
<pb/>Då förstod förmännen att de råkat i en riktig knipa, eftersom man krävde lika mycket tegel varje dag som förut.


text:
sa de: ”HERREN ska straffa er för att ni ställt till det så här för oss. Farao och hans män avskyr oss, och det är ni som har gett dem vapen i händerna så att de kan döda oss!”


text:
<pb/>Mose vände sig på nytt till HERREN och sa: ”Herre, hur kan du handla så illa mot detta folk? Varför sände du mig hit?


text:
Sedan jag talade med farao första gången i ditt namn har han blivit allt grymmare mot dem och du har inte gjort något för att rädda ditt folk!”


text:
<pb/>”Nu ska du få se vad jag tänker göra med farao”, sa HERREN till Mose. ”Han ska tvingas att låta mitt folk gå. Ja, han ska komma att driva dem ut ur sitt land!”


text:
Som Gud den Väldige uppenbarade jag mig för Abraham, Isak och Jakob, men under namnet HERREN<f>[13]</f> gjorde jag mig inte känd för dem.


text:
Nu har jag hört Israels folks klagan över att egypterna håller dem som slavar och jag har kommit ihåg mitt förbund.


text:
<pb/>Säg därför till israeliterna att jag är HERREN, och att jag ska föra er bort från tvångsarbetet under egypterna och rädda er från ert slaveri och befria er med min starka hand och genom mina stora straffdomar.


text:
Jag ska ta emot er som mitt folk och vara er Gud, och ni ska inse att jag är HERREN, er Gud, som har räddat er från tvångsarbetet hos egypterna.


text:
Jag ska föra er in i det land, som jag med ed lovade att ge åt Abraham, Isak och Jakob. Det landet ska tillhöra er. Jag är HERREN.”


text:
<pb/>Mose berättade för folket allt detta, men de ville inte lyssna. De var alltför tyngda av sitt missmod och sitt hårda arbete.


text:
Men Mose gjorde invändningar inför HERREN: ”Inte ens israeliterna lyssnar ju till mig. Varför skulle då farao göra det? Jag har ju svårt för att tala.”


text:
<pb/>Då befallde HERREN Mose och Aron att gå tillbaka till Israels folk och till farao med order om att föra ut folket ur Egypten.


text:
<pb/>Deras familjeöverhuvuden var: <pb/><t>Rubens, Jakobs förstfödde sons söner<f>[14]</f> var Henok och Pallu, Hesron och Karmi. Dessa var Rubens släkter. <pb/></t>


text:
<t>Simons söner: Jemuel, Jamin, Ohad, Jakin, Sochar och Saul, en kanaaneisk kvinnas son. Dessa var Simons släkter. <pb/></t>


text:
<t>Meraris söner: Machli och Mushi. Dessa utgjorde de levitiska släkterna i åldersordning. <pb/></t>


text:
<t>Amram gifte sig med Jokeved, sin fars syster, som födde åt honom Aron och Mose. Amram blev 137 år. <pb/></t>


text:
<t>Aron gifte sig med Elisheva, dotter till Amminadav och syster till Nachshon. Hon födde åt honom Nadav, Avihu, Elasar och Itamar. <pb/></t>


text:
<t>Arons son Elasar gifte sig med en av Putiels döttrar, och hon födde åt honom Pinechas. <pb/>Dessa var familjeöverhuvuden för de levitiska släkterna, släkt för släkt.</t>


text:
<pb/>Det var denne Aron och Mose som HERREN gav befallningen: ”Led hela Israels folk ut ur Egypten, i ordnade härskaror.”


text:
Det var de som talade med farao, kungen av Egypten, om att leda folket ut ur landet, dessa två, Mose och Aron.


text:
<pb/>Det var denne Mose som hade kommit med invändningar och sagt till HERREN: ”Jag har svårt för att tala! Varför skulle farao höra på mig?”


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Jag har utsett dig att vara som Gud för farao, och din bror Aron ska vara din profet.


text:
Tala om för Aron allt vad jag befaller dig, så att han kan framföra det till farao för att han ska låta Israels folk lämna hans land.


text:
så kommer farao inte att lyssna till er. Men jag ska bära hand på Egypten och leda mina härskaror, mitt folk israeliterna, ut ur Egypten med stora straffdomar.


text:
Egypterna ska inse att jag är HERREN, när jag räcker ut min hand mot Egypten och för ut israeliterna därifrån.”


text:
”När farao begär att ni utför ett under, ska du säga till Aron att ta sin stav och kasta den framför farao och då ska den förvandlas till en orm.”


text:
<pb/>Mose och Aron gick till farao och gjorde som HERREN hade befallt. Aron kastade sin stav framför farao och hans hov, och den förvandlades till en orm.


text:
Då bad farao sina visa män och trollkarlar att komma in, och de kunde göra samma sak genom sina magiska konster.


text:
Var och en av dem kastade sin stav och alla deras stavar förvandlades till ormar. Men Arons stav slukade deras stavar.


text:
<pb/>HERREN sa till Mose att farao inte hade låtit sig påverkas och att han också i fortsättningen skulle vägra att låta folket gå.


text:
”Gå därför till honom imorgon bitti, när han går ner till floden. Vänta vid flodstranden när han kommer och håll staven i handen, den stav som blev förvandlad till en orm.


text:
Säg till honom: ’HERREN, hebréernas Gud, har sänt mig för att be dig låta hans folk gå ut i öknen och fira gudstjänst. Du har inte lyssnat förut,


text:
men nu säger HERREN: Nu ska du inse att jag är HERREN. Jag ska slå på vattnet i Nilen med min stav, och vattnet ska förvandlas till blod.


text:
<pb/>HERREN fortsatte att tala till Mose: ”Säg till Aron att räcka ut sin stav över alla vattendrag i Egypten, över alla floder, kanaler och dammar, så ska allt vatten i landet förvandlas till blod i hela Egypten, till och med vattnet som finns i trä- och stenkärlen i hemmen.”


text:
<pb/>Mose och Aron gjorde som HERREN hade befallt, och inför farao och alla hans hovmän slog Aron på Nilens vatten med sin stav, och vattnet förvandlades till blod.


text:
Fiskarna i Nilen dog, och vattnet blev så stinkande att egypterna inte kunde dricka det. Det var blod i hela Egypten.


text:
Men när de egyptiska magikerna gjorde samma sak genom sina hemliga konster, förblev farao hård. Han ville inte lyssna på Mose och Aron, så som HERREN hade sagt.


text:
Men egypterna började gräva runt omkring Nilen för att hitta dricksvatten, för man kunde inte dricka vattnet från floden.


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”Gå tillbaka till farao och säg så här: ’Så säger HERREN: Låt mitt folk gå och hålla gudstjänst åt mig.


text:
Nilen ska vimla av dem, och de ska komma upp på land, in i ditt palats, i ditt sovrum och upp i din säng, i dina hovmäns hus och ditt folks hus, i dina bakugnar och baktråg.


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”Säg till Aron att räcka ut sin hand med staven över alla floder, bäckar och dammar i Egypten, så att det kommer grodor över hela landet.”


text:
<pb/>Då kallade farao till sig Mose och Aron: ”Be till HERREN att han tar bort grodorna, så ska jag låta folket gå för att offra åt honom.”


text:
<pb/>”Du ska själv få bestämma den tidpunkt då du vill att jag ska be för dig, dina hovmän och ditt folk”, sa Mose till farao, ”så att grodorna försvinner från dig och dina hus, och blir bara kvar i Nilen.”


text:
<pb/>”Gör det imorgon”, sa farao. ”Det ska bli som du vill”, svarade Mose”, för att du ska inse att ingen är lik HERREN, vår Gud.


text:
Alla grodor ska försvinna från dig och dina hus och dina hovmän och ditt folk och bara bli kvar i Nilen.”


text:
<pb/>Mose och Aron lämnade farao och Mose ropade till HERREN att ta bort grodorna som han hade sänt över farao.


text:
Men när farao såg att hemsökelsen var över, blev han hård på nytt och vägrade att släppa folket, så som HERREN hade sagt.


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Säg till Aron att slå på markens stoft med sin stav, så ska det komma mygg över hela Egypten.”


text:
Mose och Aron gjorde som HERREN hade befallt, och när Aron slog med staven på marken kom det mygg som satte sig på människor och djur. Allt stoft på marken i hela Egypten blev till mygg.


text:
Magikerna försökte göra samma sak genom sina hemliga konster, frambringa mygg, men den här gången misslyckades de. Myggorna fanns överallt på människor och djur.


text:
<pb/>”Detta är Guds finger”, sa de till farao. Men farao var lika hård. Han ville inte lyssna på Mose och Aron, så som HERREN hade sagt.


text:
<pb/>Därefter sa HERREN till Mose: ”Gå upp tidigt på morgonen så att du möter farao när han går till floden, och säg då till honom: ’Så säger HERREN: Låt mitt folk gå och fira gudstjänst inför mig!


text:
Om du vägrar, ska jag sända flugsvärmar över dig och dina hovmän, ditt folk och dina hus. Husen i Egypten ska bli uppfyllda av dem, och marken ska vara täckt av dem.


text:
<pb/>Landet Goshen däremot, där mitt folk bor, ska jag behandla annorlunda. Där ska det inte finnas några flugsvärmar, för att du ska inse att jag, HERREN, är här i landet.


text:
<pb/>HERREN gjorde som han hade sagt. Det blev fruktansvärda svärmar av flugor i faraos palats och i hans hovmäns hus och hela Egypten drabbades.


text:
<pb/>Farao kallade då till sig Mose och Aron och sa: ”Gå och offra åt er Gud, men gör det här i landet.”


text:
<pb/>Mose svarade: ”Det går inte. Egypterna skulle avsky om vi offrade till HERREN, vår Gud, och offrar vi sådant som de avskyr här mitt framför ögonen på dem, kommer de säkert att stena oss.


text:
Vi måste göra en tre dagars färd ut i öknen för att offra till HERREN, vår Gud, så som han har befallt oss.”


text:
<pb/>”Gå då”, svarade farao. ”Jag tillåter er att offra åt HERREN, er Gud, i öknen, men gå inte alltför långt. Be för mig!”


text:
<pb/>”Ja”, svarade Mose, ”så fort jag gått härifrån ska jag be att HERREN låter flugsvärmarna försvinna från dig och dina hovmän och ditt folk. Men lura oss inte fler gånger, utan låt folket gå och offra åt HERREN.”


text:
HERREN gjorde som Mose bad honom och lät flugsvärmarna försvinna från farao och hans hovmän och hans folk. Inte en enda fluga blev kvar.


text:
<pb/>”Gå tillbaka till farao”, sa HERREN till Mose, ”och säg till honom: ’Så säger HERREN, hebréernas Gud: ”Släpp mitt folk, så att de kan gå och tillbe mig.”


text:
Men HERREN ska göra skillnad på Israels och Egyptens boskap: inget av de djur som tillhör Israel ska dö.’ ”


text:
Följande dag gjorde HERREN som han hade sagt. All boskap som tillhörde egypterna dog, men av Israels boskap dog inte ett enda djur.


text:
Farao skickade då bud för att undersöka saken och fick veta inte något enda djur bland Israels boskap hade dött. Men fortfarande gav farao inte med sig. Han vägrade att släppa folket.


text:
<pb/>HERREN sa till Mose och Aron: ”Ta händerna fulla med sot från brännugnen. Mose ska sedan kasta upp det mot himlen inför faraos ögon,


text:
och då ska det bildas damm över hela Egypten. Det ska ge variga bölder på människor och djur över hela landet.”


text:
<pb/>Då tog de sot från brännugnen och gick till farao. Inför farao kastade Mose sedan upp sotet mot himlen och både människor och djur fick variga bölder.


text:
Magikerna kunde inte stiga fram inför Mose, eftersom de också drabbats av bölderna liksom alla andra egypter.


text:
Men HERREN gjorde farao lika hård igen och han vägrade att höra på Mose och Aron, så som HERREN hade sagt till Mose.


text:
<pb/>Sedan sa HERREN till Mose: ”Gå upp tidigt imorgon bitti och säg till farao: ’Så säger HERREN, hebréernas Gud: släpp mitt folk, så att de kan fira gudstjänst,


text:
annars ska jag denna gång sända alla mina plågor mot dig själv och dina hovmän och ditt folk för att du ska inse att ingen på hela jorden är som jag.


text:
Jag hade vid det här laget kunnat låta dig och ditt folk drabbas av pest, vilket skulle ha utplånat dig från jordens yta,


text:
men jag har låtit dig uppstå just med avsikten att jag ville visa dig min makt och att mitt namn skulle bli förkunnat överallt på jorden.


text:
ska jag i morgon vid den här tiden sända en väldig hagelstorm över hela landet, en storm vars like man aldrig sett sedan Egypten grundades.


text:
Se nu till att du får in din boskap och allt du har från fälten, för varje människa och varje djur som finns ute kommer att träffas och dö av haglet.’ ”


text:
<pb/>De av faraos tjänstefolk som fruktade HERRENS ord, hämtade sina slavar och sin boskap från fälten,


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Sträck upp din hand mot himlen, så ska hagel komma över hela Egypten, över både människor, djur och all växtlighet i Egypten.”


text:
<pb/>När Mose lyfte staven mot himlen, sände HERREN hagel och ett fruktansvärt åskväder med blixtar som slog ner. Så lät HERREN hagel regna ner över Egypten.


text:
Det haglade och blixtrade så att det aldrig tidigare i Egyptens historia, sedan det blev befolkat, förekommit ett sådant oväder.


text:
Överallt i landet slogs allt ner som fanns ute på fälten, både människor och djur. Växterna ute på fälten slogs ner, och träden förstördes.


text:
<pb/>Farao kallade till sig Mose och Aron och sa: ”Den här gången har jag syndat. Det är HERREN som är rättfärdig, och jag och mitt folk har handlat orätt.


text:
Be till HERREN! Vi har fått nog av åska och hagel. Jag ska låta er gå nu genast. Ni behöver inte stanna längre.”


text:
<pb/>Mose svarade: ”Så snart jag har lämnat staden ska jag lyfta mina händer mot HERREN och då ska åskan och haglet sluta. Då ska du inse att jorden tillhör HERREN.


text:
<pb/>Allt lin och allt korn slogs ner och blev förstört, för kornet hade gått i ax och linet stod i blom,


text:
<pb/>Mose lämnade farao, gick ut ur staden och lyfte sina händer mot HERREN. Åskan och haglet upphörde och det kom inget regn mer.


text:
När farao såg att regnet, haglet och åskan hade upphört, syndade han igen och förhärdade sig, både han och hans hovmän.


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Gå tillbaka till farao! Jag har gjort både honom och hans hovmän hårda, för att jag ska kunna göra dessa tecken mitt ibland dem


text:
och för att du ska kunna berätta för dina barn och barnbarn om de stora gärningar jag gjorde bland egypterna och vilka tecken jag gjorde bland dem. Så ska ni inse att jag är HERREN.”


text:
<pb/>Mose och Aron gick än en gång till farao och talade med honom: ”Så säger HERREN, hebréernas Gud: ’Hur länge tänker du vägra att böja dig för mig? Släpp mitt folk så att de kan tillbe inför mig.


text:
Om du fortfarande vägrar att släppa iväg dem, ska jag imorgon bitti sända gräshoppor över ditt land.


text:
De ska täcka marken så att man inte kan se den och de ska äta upp allt som blev kvar efter haglet. De ska gnaga av alla träd som växer på era marker.


text:
De kommer att fylla alla hus, dina och dina hovmäns hus, ja, alla egypters hus. Något sådant har varken dina fäder eller förfäder sett sedan de bosatte sig i landet.’ ” <pb/>Sedan gick Mose därifrån.


text:
<pb/>Faraos hovmän frågade honom: ”Hur länge ska den där mannen få vara en snara för oss? Låt folket gå och tillbe HERREN, sin Gud! Märker du inte att hela Egypten håller på att gå under?”


text:
<pb/>Då lät farao hämta tillbaka Mose och Aron. ”Ni får väl gå och tillbe HERREN, er Gud, då!” sa han. ”Men vilka är det som ska gå?”


text:
<pb/>”Vi vill gå allesammans, både unga och gamla”, svarade Mose. ”Vi vill ta med våra söner och döttrar och all vår boskap och våra hjordar, eftersom vi ska fira en högtid till HERRENS ära.”


text:
<pb/>”Ja, nog behöver ni att HERREN är med er om ni ska få mig att låta er gå och ta med barnen!” sa farao. ”Det syns att ni har onda tankar!


text:
Aldrig i livet! Nej, ni män kan gå och tillbe Herren, för det var ju det ni ville.” Och så körde man ut dem därifrån.


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Räck ut din hand över Egyptens land, så ska gräshoppor komma över hela landet och äta upp allt som haglet lämnade kvar.”


text:
<pb/>Och Mose räckte ut sin stav, och HERREN lät en östlig vind blåsa över landet hela dagen och hela natten, och när det blev morgon hade vinden fört med sig gräshopporna.


text:
De täckte hela landet och slog ner överallt i Egypten. Det var den värsta gräshoppsinvasionen någonsin och man kommer aldrig att få se något liknande igen.


text:
Gräshopporna täckte hela landet, marken var alldeles svart, och de åt upp all växtlighet och all frukt på träden som fanns kvar efter haglet. De lämnade inget grönt kvar, varken på träden eller på marken någonstans i hela Egypten.


text:
<pb/>Då skickade farao ilbud efter Mose och Aron och sa till dem: ”Jag har syndat mot HERREN, er Gud, och mot er.


text:
Förlåt min synd bara den här gången och be HERREN, er Gud, att han tar bort denna dödsplåga från mig.”


text:
och HERREN sände en kraftig västanvind som blåste ut alla gräshopporna i Sävhavet<f>[15]</f>. Sedan fanns det inte en enda gräshoppa kvar i hela Egypten.


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Lyft upp din hand mot himlen, så ska jag sända ett väldigt mörker, som man riktigt kan ta på<f>[16]</f>.”


text:
<pb/>Farao skickade då efter Mose och sa: ”Gå och fira gudstjänst åt HERREN, men låt era får och er boskap stanna här. Barnen får ni ta med er.”


text:
<pb/>”Nej”, sa Mose. ”Du måste låta oss ta med slaktoffer och brännoffer som vi kan offra åt HERREN, vår Gud.


text:
Vi måste få med oss vår boskap. Inte en klöv ska lämnas kvar. Vi måste offra av vår boskap åt HERREN, vår Gud, och vi vet inte vad för slags offer vi ska offra, förrän vi är där.”


text:
<pb/>”Försvinn härifrån, och låt mig aldrig se dig igen”, sa farao åt Mose. ”Kommer du hit en gång till ska du dö.”


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Jag ska sända ännu en plåga över farao och Egypten, och sedan ska han låta er gå. Han kommer till och med att jaga er ut ur landet.


text:
<pb/>HERREN gjorde nämligen så att egypterna tyckte bra om Israels folk. Mose var en stor man i Egypten, och både faraos hovmän och folket i allmänhet såg upp till honom.


text:
<pb/>Mose sa nu<f>[17]</f> till farao: ”Så säger HERREN: ’Vid midnatt ska jag gå fram genom Egypten.


text:
Allt förstfött i Egypten ska dö, från härskaren faraos förstfödde till den förstfödde av slavinnan vid handkvarnen och till och med de förstfödda bland boskapen.


text:
En dödsklagan kommer att höras över hela landet. Aldrig tidigare har man hört något sådant, och man kommer aldrig att få höra det igen.


text:
Mot Israels folk däremot ska inte ens en hund morra<f>[18]</f> vare sig mot människor eller djur.’ Då ska ni inse att HERREN gör skillnad mellan egypterna och israeliterna.


text:
Alla dina hovmän ska komma till mig och buga och säga: ’Var snäll och lämna oss genast, och ta med allt folket!’ Efter det ska jag ge mig iväg.” Sedan gick Mose därifrån, full av vrede.


text:
<pb/>HERREN sade till Mose: ”Farao kommer inte att lyssna på dig, så att jag får utföra fler under i Egypten.”


text:
Fastän Mose och Aron utförde dessa under mitt framför ögonen på farao, gjorde HERREN honom hård och orubblig, och han vägrade låta folket lämna landet.


text:
Säg till Israels menighet att varje familj ska skaffa ett lamm eller en killing till den tionde dagen i denna månad, ett djur för varje hushåll.


text:
Om familjen är för liten för ett helt djur, ska det delas med den närmaste grannfamiljen, efter antalet personer. Beräkna hur mycket var och en äter.


text:
<pb/>Ni ska sköta om det till den fjortonde dagen i månaden. I skymningen den dagen<f>[19]</f> ska hela Israels menighet slakta det,


text:
och lite av blodet ska strykas på dörrposterna och på tvärbjälken över dörren i de hus där man äter det.


text:
Köttet ska ätas just den natten. Det ska vara stekt över eld och man ska äta det med bröd som är bakat utan jäst och med bittra örter.


text:
Köttet får inte ätas rått eller kokt utan det ska vara stekt över eld med både huvud, fötter och inälvor.


text:
<pb/>Ni ska äta det med reskläderna på. Ni ska ha skor på fötterna och vandringsstavar i händerna. Ät snabbt! Detta är HERRENS påsk<f>[20]</f>.


text:
<pb/>Jag ska nämligen gå fram genom Egypten just den natten och döda allt förstfött i landet, människor likväl som djur. Jag ska hålla dom över alla Egyptens gudar, för jag är HERREN.


text:
Blodet ska vara tecknet på husen där ni bor, och när jag ser blodet ska jag gå förbi er, och inget fördärv ska drabba er när jag slår Egypten.


text:
<pb/>Ni ska ha denna som minnesdag för er och fira den som HERRENS högtid från generation till generation, som en oföränderlig förordning.


text:
I sju dagar ska ni äta osyrat bröd. Redan den första dagen ska ni rensa bort all jäst ur era hus. Den som äter någonting jäst under dessa sju dagar ska utrotas ur Israel.


text:
På den första och den sjunde dagen ska en helig sammankomst hållas och inget arbete får utföras under de dagarna, med undantag för matlagning så att var och en får äta; det är allt ni får göra.


text:
<pb/>Det osyrade brödets högtid ska ni fira därför att den här dagen förde jag era härskaror ut ur Egypten. Det är alltså en oföränderlig förordning att ni ska fira denna dag, generation efter generation.


text:
Från kvällen den fjortonde dagen i månaden till kvällen den tjugoförsta dagen får bara bröd som bakats utan jäst ätas.


text:
Under dessa sju dagar får det inte finnas något jäst i era hem. Den som under denna tid äter någonting som är jäst ska utrotas ur Israel, såväl invandraren som israeliten.


text:
Ni ska alltså inte äta någonting som är bakat med jäst, utan bara bröd som inte är jäst, var ni än bor.”


text:
<pb/>Då kallade Mose till sig alla de äldste i Israel och sa till dem: ”Gå nu och skaffa ett lamm åt era familjer, och slakta det som påskoffer.


text:
Ta sedan några isopstjälkar och doppa dem i blodet i skålen och stryk lite av blodet på tvärbjälken till dörren och utmed de båda dörrposterna. Sedan får ingen av er gå ut genom dörren förrän det blir morgon.


text:
HERREN ska nämligen gå fram genom landet och slå egypterna, men när han ser blodet på dörrposterna och på tvärbjälken, ska han gå förbi den dörren och inte tillåta Förgöraren<f>[21]</f> att gå in i era hus och döda er.


text:
När ni kommer in i det land som HERREN har lovat att ge er, ska ni fortsätta att fira på samma sätt.


text:
då ska ni svara: ’Det är ett påskoffer åt HERREN, som gick förbi israeliternas hus när han dödade egypterna. Han skonade våra hus.’ ” Och allt folket böjde sig och tillbad Herren.


text:
<pb/>Vid midnatt dödade HERREN de förstfödda i landet, från faraos förstfödde son till den förstfödde till fången som satt i fängelse och även det förstfödda bland boskapen.


text:
Mitt i natten steg farao upp, likaså hans hovmän och allt folket i Egypten, och det blev ett jämmer och en gråt över hela Egypten, för det fanns inte ett hus där inte någon låg död.


text:
<pb/>Farao kallade till sig Mose och Aron redan under natten och sa: ”Lämna mitt folk nu! Gå härifrån allihop, både ni och de övriga israeliterna, för att tillbe HERREN, som ni begärde.


text:
Ta med er era flockar och hjordar, precis som ni ville. Ge er iväg, och be om välsignelse för mig också!”


text:
Egypterna skyndade på dem för att få ut dem ur landet så fort som möjligt. ”Annars är vi snart döda allihop”, sa de.


text:
<pb/>Israeliterna tog med sig deg, som man inte hunnit blanda jäst i, och de lindade in baktrågen i sina kläder och bar dem på axlarna.


text:
Israeliterna gjorde precis som Mose sagt till dem. De bad egypterna om föremål av silver och guld och även om kläder.


text:
Och HERREN gjorde så att egypterna blev vänligt inställda mot israeliterna, och gav dem allt de ville ha. Så fick de med sig ett byte från egypterna.


text:
<pb/>Israeliterna lämnade Ramses och gick till Suckot. Det var omkring 600 000 män som gick till fots, förutom alla kvinnor och barn.


text:
De bakade bröd av degen, som de hade med sig från Egypten. Folket hade ju drivits ut ur Egypten och inte hunnit låta degen jäsa. De hade inte heller hunnit ta någon matsäck med sig.


text:
HERREN vakade just denna natt för att föra ut dem ur landet. Denna HERRENS natt ska alla israeliterna vaka, generation efter generation.


text:
<pb/>Det ska ätas i ett och samma hus utan att föra något ut ur huset och ni ska inte krossa något av dess ben.


text:
<pb/>Om det finns någon utlänning som bor tillsammans med er och vill fira HERRENS påsk, måste alla män först omskäras. Sedan kan han komma och delta och ska då vara som en israelit. Men ingen oomskuren får äta det.


text:
”Helga allt förstfött åt mig, varje förstfödd son som kommer ur moderlivet bland israeliterna, liksom varje förstfött djur av hankön. De ska tillhöra mig.”


text:
<pb/>Då sa Mose till folket: ”Det här är en dag som ni alltid ska komma ihåg, den dag då ni lämnade Egypten och slaveriet. Det var ju med mäktig hand som HERREN ledde er ut därifrån. Inget syrat ska ätas då.


text:
När HERREN har fört dig in i kanaanéernas, hettiternas, amoréernas, hivéernas och jevuséernas land, det land som han med ed lovade dina förfäder att ge dig och som flyter av mjölk och honung, då ska du fira denna högtid i denna månad.


text:
Under sju dagar ska du äta ojäst bröd. På den sjunde dagen ska det sedan hållas en stor fest till HERRENS ära.


text:
Alla de sju dagarna ska du äta osyrat bröd; det får inte heller finnas något jäst i ditt hem eller någon annanstans inom landets gränser.


text:
<pb/>Då ska du berätta för din son: ’Jag gör så här på grund av det som HERREN gjorde för mig när jag lämnade Egypten.’


text:
Likt ett märke på handen eller pannan<f>[24]</f> ska detta påminna dig om HERRENS lag, som alltid ska vara på dina läppar, för HERREN förde dig ut ur Egypten med stark hand.


text:
När HERREN sedan för dig in i kanaanéernas land som han med ed lovade dig och dina fäder, och som han då ska ge åt dig,


text:
ska du ge HERREN den förstfödde som kommer ur moderlivet, liksom allt förstfött av hankön bland boskapen ska tillhöra HERREN.


text:
En förstfödd åsna kan man lösa ut med ett får, men om du inte vill lösa ut den ska du bryta nacken av åsnefölet. Varje förstfödd son måste du däremot lösa ut.


text:
<pb/>När din son i framtiden frågar: ’Vad betyder allt det här?’ ska du säga: ’HERREN ledde oss med mäktig hand ut ur Egypten, ur slaveriet.


text:
Farao vägrade envist att släppa oss, och därför dödade HERREN allt förstfött i hela Egypten, både bland människor och djur. Det är därför jag nu offrar allt förstfött av hankön som kommer ur moderlivet till Herren. Men varje förstfödd son löser jag ut.’


text:
Likt ett märke på handen eller pannan ska denna högtid vara en påminnelse om att HERREN med sin mäktiga hand ledde oss ut ur Egypten.”


text:
<pb/>När farao slutligen släppte folket, förde Gud dem inte genom filistéernas land trots att detta hade varit genaste vägen. Gud tänkte att folket kunde ändra sig om ett krig skulle hota och vilja vända tillbaka till Egypten.


text:
Gud ledde dem därför en annan väg som gick genom öknen mot Sävhavet. Israeliterna var ordnade som en armé när de lämnade Egypten.


text:
<pb/>Mose hade tagit med sig Josefs ben. Josef hade nämligen tagit en ed av israeliterna: ”När Gud tar sig an er, ska ni föra med er mina ben härifrån.”


text:
HERREN ledde dem i en molnpelare om dagen för att visa dem vägen och med en eldpelare om natten för att lysa dem. På så sätt kunde de vandra både dag och natt,


text:
”Säg till israeliterna att vända om mot Pi Hachirot mellan Migdol och havet mitt emot Baal Sefon och slå läger där vid havet.


text:
Farao kommer nämligen att tänka: ’Israeliterna har säkert gått vilse och irrar omkring i öknen utan att kunna ta sig därifrån!’


text:
Än en gång ska jag låta farao bli hård och han ska förfölja dem. Jag ska visa min makt då jag krossar farao och hela hans armé. Egypterna ska då inse att jag är HERREN.” De gjorde så.


text:
<pb/>När kungen i Egypten fick veta att israeliterna hade flytt, ångrade han och hans hovmän sig. ”Vad är det vi har gjort genom att låta alla dessa israelitiska slavar ge sig iväg?” frågade de sig.


text:
Han tog med sig de 600 bästa vagnarna, och alla de andra vagnarna i Egypten, bemannade med officerare.


text:
HERREN förhärdade farao, kungen av Egypten, så att han förföljde israeliterna när de med friskt mod gav sig iväg.


text:
Egypterna, alla faraos hästar, vagnar och vagnsförare  —  hela armén var med i förföljandet. De hann upp Israels folk när de hade slagit läger vid havet nära Pi Hachirot framför Baal Sefon.


text:
<pb/>När farao närmade sig och folket fick syn på egypterna som tågade mot dem blev de förskräckta och ropade till HERREN.


text:
<pb/>De sa till Mose: ”Fanns det inte tillräckligt med gravar i Egypten eftersom du måste leda oss hit ut i öknen för att dö? Varför gjorde du detta mot oss och förde oss ut ur Egypten?


text:
Var det inte det vi sa att du skulle låta oss vara i fred och tjäna egypterna? Det var ju bättre att vara slavar i Egypten än att dö i öknen.”


text:
<pb/>Men Mose sa till folket: ”Var inte rädda! Stanna bara lugnt där ni är, så ska ni få se på vilket fantastiskt sätt HERREN ska rädda er idag. Detta är sista gången ni ser dessa egypter.


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Sluta nu upp att ropa till mig! Säg istället till israeliterna att gå vidare.


text:
Lyft din stav! Räck ut den över havet och klyv det, och hela Israels folk ska gå över på torr mark genom havet.


text:
Jag ska göra egypternas hjärtan hårda, så att de följer efter er. Jag ska visa min makt på farao och hela hans armé med vagnar och vagnsförare.


text:
Egypterna ska inse att jag är HERREN när jag visar min makt på farao och hans vagnar och vagnsförare.”


text:
<pb/>Guds ängel, som hade vandrat framför Israels armé, flyttade sig nu och gick bakom dem. Molnpelaren som gick framför dem flyttade sig också bakom dem,


text:
så att den befann sig mellan Israels och Egyptens arméer. Hela natten gav den mörker men samtidigt ljus<f>[25]</f>. Därför kom ingen av arméerna i närheten av varandra under hela natten.


text:
<pb/>När Mose räckte ut sin hand över havet, lät HERREN driva undan havsvattnet genom att en stark östanvind blåste hela natten och torkade upp havsbottnen. Vattnet delade sig


text:
så att Israels folk kunde gå rakt igenom havet på torr mark medan vattnet stod som en mur på båda sidor om dem.


text:
Men tidigt på morgonen såg HERREN ner på egypternas trupper från eld- och molnpelaren och skapade förvirring bland dem.


text:
Han lät hjulen på deras vagnar lossna<f>[26]</f>, så att vagnarna inte kunde ta sig fram. ”Låt oss ta oss härifrån!” ropade egypterna. ”HERREN strider för israeliterna mot oss egypter.”


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”Räck ut din hand igen över havet, så att vattnet vänder tillbaka över egypterna, över deras vagnar och vagnsförare.”


text:
Mose räckte ut sin hand över havet, och vattnet vände på morgonen tillbaka till sitt normala läge. Egypterna flydde rakt mot vattenmassorna, men HERREN svepte dem ut i havet.


text:
Vattnet återvände och täckte vagnarna och vagnsförarna och av hela faraos armé, vagnar och vagnsförare som förföljt israeliterna genom havet överlevde inte en enda person.


text:
<pb/>Men Israels folk vandrade genom havet på torr mark och vattnet stod som en mur på båda sidor om dem.


text:
På så sätt räddade HERREN Israel från egypterna den dagen och Israels folk såg egypterna ligga där döda på havsstranden.


text:
När Israels folk såg den kraftgärning som HERREN gjorde med egypterna, fruktade de HERREN och trodde på honom och hans tjänare Mose.


text:
<pb/>Sedan sjöng Mose och israeliterna denna sång till HERREN: <pb/><t>”Jag vill sjunga till HERRENS ära,</t> <t>för högt är han upphöjd.</t> <t>Han har kastat både häst och ryttare i havet. <pb/></t>


text:
<t>HERREN är min styrka</t> <t>och min sång, han har blivit min räddning.</t> <t>Han är min Gud,</t> <t>och jag vill prisa honom.</t> <t>Han är min fars Gud.</t> <t>Jag vill upphöja honom.</t>


text:
<t>Faraos vagnar och armé</t> <t>har han kastat i havet.</t> <t>Faraos ryktbara krigsmän</t> <t>dränktes i Sävhavets vågor.</t>


text:
<t>Din högra hand, HERRE,</t> <t>har en väldig makt.</t> <t>Din högra hand</t> <t>krossade fienden. <pb/></t>


text:
<t>I ditt höga majestät</t> <t>besegrade du dem</t> <t>som vände sig mot dig.</t> <t>Du visade din vrede</t> <t>och den förtärde dem,</t> <t>som elden bränner upp gräset.</t>


text:
<t>Du blåste på vattnet</t> <t>och det delade sig.</t> <t>Vågorna reste sig som murar,</t> <t>stelnade mitt i havet.</t>


text:
<t>Fienden sa:</t> <t>’Jag ska förfölja dem och hinna upp dem,</t> <t>jag ska ta byte och fördela det,</t> <t>jag ska ta hämnd på dem.</t> <t>Jag ska dra mitt svärd,</t> <t>min hand ska förgöra dem.’</t>


text:
<t>Men du andades på dem,</t> <t>och havet slog ihop över dem.</t> <t>De sjönk som bly</t> <t>i de väldiga vattnen.</t>


text:
<t>Vem är som du, HERRE,</t> <t>bland alla gudar?</t> <t>Vem är så majestätisk och helig?</t> <t>Vem är så fruktansvärd i härlighet?</t> <t>Vem gör under som du? <pb/></t>


text:
<t>I din nåd har du lett</t> <t>det folk du befriade.</t> <t>Med din makt har du fört det</t> <t>till din heliga boning.</t>


text:
<t>Edoms furstar blev förskräckta.</t> <t>Moabs mäktiga män darrade.</t> <t>Kanaans invånare smälte ner av fruktan.</t>


text:
<t>Skräck och ångest har kommit över dem.</t> <t>Inför din väldiga arm</t> <t>stod de förstenade,</t> <t>medan ditt folk, HERRE,</t> <t>det folk som du har befriat, passerade dem.</t>


text:
<t>Du leder dem</t> <t>och planterar dem på ditt eget berg,</t> <t>på den plats du gjort till din boning, HERRE</t> <t>—  i den helgedom, Herre, som dina händer grundlagt. <pb/></t>


text:
<pb/>Faraos hästar, vagnar och vagnsförare försökte följa efter genom havet. Men HERREN lät havsvattnen falla över dem, medan Israels folk vandrade genom havet på torr mark.


text:
<pb/>Profetissan Mirjam, Arons syster, tog sin tamburin och de andra kvinnorna följde henne. De spelade på tamburiner och dansade.


text:
Mirjam sjöng för dem: <pb/><t>”Sjung till Herrens ära.</t> <t>Han är högt upphöjd.</t> <t>Hästar och vagnsförare</t> <t>har han störtat i havet.”</t>


text:
<pb/>Mose ledde Israels folk vidare från Sävhavet, och de kom ut i öknen Shur och gick där i tre dagar utan att hitta vatten.


text:
När de kom till Mara, kunde de inte dricka vattnet, för det var bittert. Det var därför platsen fick heta Mara.<f>[27]</f>


text:
Mose ropade då till HERREN, och HERREN visade honom en bit trä. Mose slängde den i vattnet, och då gick det att dricka. <pb/>Det var där han gav lag och rätt åt folket och prövade dem.


text:
Han sa: ”Om du vill lyda HERRENS, din Guds, röst och göra det som är rätt inför honom, följa hans befallningar och hålla hans bud, så ska jag låta dig slippa alla de sjukdomar jag lade på egypterna, för jag är HERREN din läkare.”


text:
Sedan kom de till Elim, där det fanns tolv källor och sjuttio palmer, och där vid vattnet slog de läger.


text:
<pb/>De lämnade Elim och fortsatte sin vandring in i öknen Sin mellan Elim och Sinai och de kom dit den femtonde dagen i andra månaden efter att de lämnat Egypten.


text:
De sa: ”Tänk om HERREN hade låtit oss dö i Egypten, där vi satt runt våra köttgrytor och hade tillräckligt med mat att äta! Nu har ni fört oss ut i öknen, där vi alla som är samlade här kommer att dö av svält.”


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Jag ska låta mat regna ner från himlen till er. Sedan kan folket gå ut varje dag och samla in så mycket som de behöver. Jag ska pröva dem för att se om de följer mina instruktioner eller inte.


text:
När de på den sjätte dagen lagar vad de samlat in ska det vara dubbelt så mycket som de övriga dagarna.”


text:
<pb/>Mose och Aron meddelade israeliterna: ”I kväll ska ni inse att det var HERREN som förde er ut ur Egypten,


text:
och i morgon ska ni få se HERRENS härlighet, för han har hört hur ni klagar på honom. Det är honom ni klagar på, för vilka är vi att ni skulle klaga på oss?”


text:
Mose sa vidare: ”HERREN ska ge er kött att äta i kväll, och imorgon ska ni få bröd. Han har hört hur ni knotar mot honom. Vi är ingenting, och det är inte mot oss ni knotar utan mot HERREN.”


text:
<pb/>Sedan sa Mose till Aron: ”Säg till hela Israels folk att komma fram inför HERREN, eftersom han har hört deras klagan.”


text:
Aron talade sedan till israeliternas menighet och när de vände sig mot öknen, uppenbarade sig HERRENS härlighet i molnet.


text:
”Jag har hört israeliternas klagan. Säg till dem: ’I skymningen ikväll ska ni få kött och imorgon ska ni mättas med bröd och då ska ni förstå att jag är HERREN, er Gud.’ ”


text:
<pb/>Den kvällen kom en stor mängd vaktlar och täckte hela lägret och på morgonen låg det dagg runt omkring lägerplatsen.


text:
När daggen lite senare försvann, lämnade den kvar något tunt, frasigt<f>[28]</f>, som liknade rimfrost på marken.


text:
När israeliterna såg detta, frågade de varandra: ”Vad är det här?” De visste inte vad det var. <pb/>Mose svarade: ”Det är den mat som HERREN har gett er att äta.


text:
HERREN har befallt att var och en ska samla in så mycket han behöver för sitt hushåll, ett omermått<f>[29]</f> per person.”


text:
Och när de mätte upp vad de samlat i sina mått, hade de som samlat mycket inte för mycket, och de som hade samlat litet hade inte för lite. Alla hade samlat så mycket som de behövde.


text:
Men det fanns sådana som inte ville lyssna till Mose utan lämnade lite kvar till morgonen därpå. Men då var det fullt av mask och luktade illa och Mose blev arg på dem.


text:
Så samlade de mat varje morgon, var och en efter sitt behov, och när solen steg allt högre smälte det bort.


text:
På sjätte dagen samlade de dubbelt så mycket som vanligt, två omermått till var och en. Ledarna bland folket gick då till Mose och rapporterade detta.


text:
<pb/>Då talade han om för dem: ”Det är precis vad HERREN har sagt. ’Morgondagen är en vilodag, en HERRENS heliga sabbat<f>[30]</f>. Baka och koka så mycket ni vill idag, och spara det som blir över till imorgon.’ ”


text:
<pb/>De sparade mat till nästa morgon, som Mose hade sagt, och då luktade den inte illa och det fanns ingen mask i den.


text:
Och Mose sa: ”Detta är er mat för idag, för detta är HERRENS sabbat, och det kommer inte att finnas någon mat alls ute på marken.


text:
Samla alltså mat under sex dagar. Den sjunde dagen är sabbat, och då kommer det inte att finnas någon mat där ute.”


text:
Se, HERREN har gett er sabbaten. Därför ger han er på sjätte dagen mat för två dagar. Stanna nu kvar hemma i stillhet och gå inte ut på den sjunde dagen.”


text:
<pb/>Israeliterna kallade maten manna<f>[31]</f>. Mannat var vitt som korianderfrö och smakade som bröd med honung.


text:
<pb/>Mose sa: ”HERREN har befallt: ’Ta och bevara en omer manna, så att kommande generationer får se det bröd som jag försåg er med i öknen när jag förde er ut ur Egypten.’ ”


text:
<pb/>Därför sa han till Aron att skaffa ett kärl och hälla upp ett omermått manna i det och placera det inför HERREN för att förvaras åt kommande generationer.


text:
Aron gjorde som HERREN hade befallt Mose. Han ställde kärlet inför förbundstecknet<f>[32]</f> för att förvaras där.


text:
<pb/>Under fyrtio år åt israeliterna manna, ända tills de kom in i Kanaans land, som var bebott; de åt manna tills de kom till gränsen till Kanaan.


text:
<pb/>Hela Israels menighet lämnade öknen Sin och vandrade på HERRENS befallning i etapper till Refidim. Men när de slog läger där, fanns det inget vatten att dricka.


text:
Då började folket klaga på Mose och krävde: ”Ge oss vatten!” Mose frågade: ”Varför anklagar ni mig? Tänker ni sätta HERREN på prov igen?”


text:
<pb/>Men plågade av sin törst fortsatte de att klaga mot Mose: ”Varför förde du oss ut ur Egypten, så att vi skulle behöva dö här med våra barn och vår boskap?”


text:
HERREN sa till Mose: ”Ta med dig några av de äldste i Israel och gå framför folket. Ta också med dig den stav du hade när du slog på Nilen.


text:
Jag ska stå framför dig där på klippan vid berget Horeb<f>[34]</f>. Slå på klippan med din stav, så ska vatten komma fram ur den. Då ska folket få att dricka.” Mose gjorde så inför de äldste i Israel.


text:
Han kallade platsen Massa och Meriva<f>[35]</f> för det var där israeliterna klagade på Mose och prövade HERREN genom att säga: ”Är HERREN mitt ibland oss eller inte?”


text:
Mose beordrade då Josua att kalla samman en grupp män till strid mot amalekiterna och sa: ”Imorgon kommer jag att stå på bergets topp med Guds stav i min hand.”


text:
<pb/>Josua gjorde som Mose hade sagt och gick alltså ut för att strida mot amalekiterna. Mose, Aron och Hur gick upp på berget.


text:
Så länge Mose orkade hålla upp sina händer hade Israel övertaget, men när han lät händerna sjunka ryckte amalekiterna fram.


text:
Mose blev trött i armarna, så de hämtade en sten som han kunde sitta på och sedan stod Aron och Hur på var sin sida om honom och höll upp hans armar ända till solnedgången.


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”Skriv ner det här på en tavla, så att man alltid kan minnas det. Läs upp det för Josua, för jag ska utplåna Amaleks minne från jorden.”


text:
<pb/>Han sa: ”En hand har lyfts mot HERRENS tron!<f>[36]</f> HERREN ska strida mot Amalek, från generation till generation.”


text:
<pb/>Snart fick Moses svärfar Jetro, prästen i Midjan, höra om allt som Gud hade gjort för Mose och sitt folk och att HERREN hade fört dem ut ur Egypten.


text:
samt hennes två söner. Den förste sonen hade fått namnet Gershom<f>[37]</f>, för Mose hade sagt: ”Jag är en främling i detta land.”


text:
Den andre hade fått namnet Elieser ”Gud är min hjälp”, för Mose hade sagt: ”Min fars Gud kom till min hjälp och räddade mig undan faraos svärd.”


text:
Jetro, Moses svärfar, de båda sönerna och Moses hustru kom till Mose i öknen där han hade slagit läger vid Guds berg. <f>[38]</f>


text:
<pb/>Jetro hade skickat bud till Mose: ”Din svärfar Jetro kommer till dig med din hustru och hennes två söner.”


text:
<pb/>Då gick Mose ut för att träffa sin svärfar och han föll ner för honom och kysste honom. Efter att ha hälsat varandra gick de in i tältet.


text:
Mose berättade för sin svärfar om allt som HERREN hade gjort mot farao och egypterna för Israels skull. Han berättade också om alla de problem som de stött på under vägen och om hur HERREN hade räddat dem.


text:
<pb/>Jetro blev mycket glad när han fick höra om allt som HERREN hade gjort för Israel och hur han hade räddat dem undan egypterna.


text:
<pb/>”Lovad vare HERREN”, sa Jetro, ”han som har räddat er från egypternas och faraos våld och räddat undan folket ur egypternas hand.


text:
Nu förstår jag att HERREN är större än alla andra gudar, eftersom han kunde befria sitt folk från de arroganta egypterna<f>[39]</f>.”


text:
<pb/>Jetro, Moses svärfar, offrade ett brännoffer och slaktoffer åt Gud, och sedan kom Aron och de äldste i Israel och deltog med honom i måltiden inför Gud.


text:
<pb/>Dagen därpå satte sig Mose ner för att tjäna som folkets domare och från morgonen till kvällen stod människor omkring honom.


text:
<pb/>När Moses svärfar såg hur mycket han hade att göra sa han: ”Varför försöker du klara av allt det här själv, medan folket får stå omkring dig och vänta hela dagen?”


text:
”När de är oeniga kommer de till mig, och jag avgör mellan dem, och så undervisar jag dem om Guds bud och lagar.”


text:
”Du sliter ut dig själv, och folket blir uttröttat. Det är alldeles för mycket för dig att sköta själv.


text:
Hör nu på mitt råd och Gud kommer att vara med dig: Du ska vara folkets representant inför Gud och lägga fram deras ärenden inför honom.


text:
Men du ska utse lämpliga män bland folket, sådana som är gudfruktiga och pålitliga och inte tar emot mutor, och dem ska du göra till ledare, somliga för tusen personer, andra för hundra, femtio eller tio personer.


text:
Låt dessa alltid vara domare för folket. Om det är något som är komplicerat, kan de komma till dig med det, men alla mindre frågor ska de själva ta hand om. Det blir lättare för dig om ni hjälps åt.


text:
Om du gör så här och det sker på Guds befallning, kan du bättre klara av uppgiften och då kommer alla också att gå hem nöjda.”


text:
Han valde ut dugliga män från hela Israel och satte dem till ledare över folket, över tusen, hundra, femtio eller tio.


text:
De skulle alltid finnas till hands för att skipa rättvisa. De svårare fallen förde de fram inför Mose, men allt annat tog de själva hand om.


text:
<pb/>Israeliterna nådde fram till Sinaiöknen tre månader efter det att de hade lämnat Egypten, just på den dagen.


text:
Sedan de brutit upp från Refidim, kom de till Sinaiöknen och till foten av berget Sinai och slog läger där framför berget.


text:
Mose gick upp till Gud, och HERREN kallade på honom från berget och sa: <pb/>”Detta ska du säga till Jakobs släkt och förkunna för Israels folk:


text:
’Ni har sett allt jag gjorde med egypterna och hur jag som en örn har burit er på mina vingar för att föra er till mig.


text:
Om ni nu vill lyda mig och hålla mitt förbund, ska ni vara min egendom bland alla andra folk på jorden, för hela jorden är min.


text:
Ni ska vara ett kungarike av präster åt Gud, ett heligt folk.’ Detta är vad du ska säga till israeliterna.”


text:
<pb/>Mose vände tillbaka och sammankallade alla de äldste bland folket och talade om för dem vad HERREN hade befallt honom att säga.


text:
<pb/>Alla var fullständigt eniga och svarade: ”Vi ska göra allt som HERREN begär av oss.” Mose återvände till HERREN med folkets svar.


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Jag ska komma till dig i ett kompakt moln, så att folket kan höra mig när jag talar med dig, och sedan kommer de alltid att tro dig.” När Mose hade återvänt till HERREN med folkets svar,


text:
sa HERREN till honom: ”Gå nu ner och låt folket helga sig idag och imorgon, och säg åt dem att tvätta sina kläder.


text:
Sätt upp en gränslinje som folket inte får passera och säg till dem: ’Ni får inte gå upp på berget eller för nära dess fot. Den som rör vid berget ska dödas.


text:
Men ingen hand får röra vid honom, utan han ska stenas eller skjutas till döds. Varken människor och djur som gör det får leva.’ När vädurshornet ljuder, ska de gå upp på berget<f>[40]</f>.”


text:
<pb/>På tredje dagens morgon utbröt ett åskväder. Ett tjockt moln låg över berget, och det hördes en stark hornstöt. Allt folket i lägret bävade av rädsla.


text:
Hela Sinais berg var täckt av rök, eftersom HERREN steg ner på det i eld. Röken bolmade upp mot skyn, precis som från en smältugn, och hela berget skalv våldsamt.


text:
<pb/>HERREN sa till honom: ”Gå tillbaka och varna folket för att tränga sig fram hit för att se HERREN, för då kommer många av dem att dö.


text:
Till och med prästerna<f>[41]</f>, som annars får närma sig HERREN, måste rena sig, för att HERRENS vrede inte ska bryta ut mot dem.”


text:
<pb/>Mose svarade HERREN: ”Men folket kan inte komma upp på Sinaiberget. Du har själv varnat oss och befallt mig att dra en gräns runt berget och förklara det för heligt.”


text:
<pb/>Men HERREN sa: ”Gå ner nu och kom sedan tillbaka tillsammans med Aron, men prästerna och folket får inte tränga sig fram och försöka komma hit upp till HERREN, för då ska hans vrede bryta ut mot dem.”


text:
<pb/>Du ska inte tillverka några avgudar, inga bildstoder som föreställer något i himlen, på jorden eller i vattnet under jorden.


text:
Du ska inte tillbe eller tjäna sådana, för jag, HERREN din Gud, är en svartsjuk Gud som låter straffet för fädernas synder drabba också barn intill tredje och fjärde generationen när man hatar mig.<f>[44]</f>


text:
<pb/>Du ska inte missbruka HERRENS, din Guds, namn, för HERREN låter ingen som missbrukar hans namn undgå att bli straffad.


text:
men den sjunde dagen är HERRENS, din Guds, sabbat. Du ska inte utföra något arbete på den dagen, varken du eller dina söner eller dina döttrar, dina slavar eller dina slavinnor, din boskap eller främlingen innanför dina portar.


text:
På sex dagar skapade nämligen HERREN himlen, jorden och havet och allt som finns där, men på den sjunde dagen vilade han. Därför välsignade HERREN sabbatsdagen och avskilde den som en helig dag.


text:
<pb/>Visa respekt för dina föräldrar, så ska du få ett långt liv i det land som HERREN, din Gud, ger dig.


text:
<pb/>Du ska inte ha begär till din nästas egendom, eller ha begär till hans hustru, hans slav eller slavinna, oxe, åsna eller något annat som tillhör honom.”


text:
<pb/>Allt folket bevittnade åskan, eldslågorna, hornstötarna och röken som steg upp från berget och de darrade av rädsla och stannade på avstånd.


text:
De sa till Mose: ”Tala till oss du, och vi ska lyda, men låt inte Gud tala till oss, för då dör vi.”


text:
<pb/>”Var inte rädda”, sa Mose till folket. ”Gud har kommit för att pröva er, för att ni ska frukta Gud och inte synda mot honom.”


text:
<pb/>HERREN sa till Mose att han skulle tala till israeliterna och säga till dem: ”Ni har själva sett att jag talat till er från himlen.


text:
<pb/>Ett altare ska du göra åt mig av jord. Offra där dina brännoffer och gemenskapsoffer, din småboskap och din nötboskap. På varje plats där jag låter mitt namn bli ärat ska jag komma till dig och välsigna dig.


text:
Om du gör ett altare åt mig av sten, ska du bara använda ohuggen sten. Om du använder något verktyg på stenen, vanhelgar du den.


text:
<pb/>Om du köper en hebreisk slav ska han arbeta sex år, men det sjunde året ska han bli fri utan betalning.


text:
<pb/>Om han kom ensam, ska han ensam ges fri, men om han var gift, ska hans hustru friges med honom.


text:
Om hans herre gav honom en hustru och hon har fött honom söner eller döttrar, ska hustrun och barnen fortfarande tillhöra honom och mannen ensam blir fri.


text:
<pb/>Men om slaven säger: ’Jag håller av min herre, min hustru och mina barn, jag vill inte bli fri,’


text:
då ska hans herre föra honom fram inför Gud, ställa honom vid dörren eller dörrposten och borra en syl genom hans öra. Därefter är mannen hans slav för alltid.


text:
<pb/>Om en man säljer sin dotter som slavinna<f>[45]</f>, ska hon inte bli fri som de andra slavarna.


text:
Om hennes herre inte tycker om henne sedan han valt ut henne åt sig själv, ska han låta henne bli friköpt. Han får inte sälja henne till en utlänning, eftersom han behandlat henne trolöst.


text:
Skulle han gifta sig med ytterligare en hustru, får han inte minska den förstas rätt till mat, kläder eller bostad.


text:
Men om det inte var hans avsikt utan något som Gud lät ske, då ska jag visa en plats dit han kan fly.


text:
<pb/>Den som rövar bort en annan människa ska straffas med döden, vare sig hans offer finns kvar hos honom eller redan har blivit sålt.


text:
<pb/>Om två män slåss och den ene slår den andre med en sten eller med knytnäven så att den slagne måste ligga till sängs men inte dör


text:
och om han sedan blir så bra att han kan gå igen med hjälp av käpp, ska mannen som slog honom gå fri från straff. Han måste dock betala honom för den tid han förlorat och sörja för att han blir botad.


text:
Men om slaven är på benen igen efter några dagar,<f>[47]</f> ska mannen inte straffas eftersom slaven var hans egendom.


text:
<pb/>Om två män slåss och då råkar stöta till en gravid kvinna så att hon föder för tidigt, men ingen allvarlig skada sker, ska mannen som skadade henne betala vad hennes man begär och domaren fastställer.


text:
<pb/>Om en man slår sin slavs eller slavinnas öga så att ögat blir oanvändbart, ska slaven friges som ersättning för ögat.


text:
Om han slår ut en tand på sin slav eller slavinna, ska han också frige den skadade som ersättning för tanden.


text:
<pb/>Om en oxe stångar en man eller kvinna till döds ska oxen stenas och köttet får inte ätas. Oxens ägare ska inte straffas,


text:
såvida inte oxen är känd för att tidigare ha stångats och ägaren trots detta inte har hållit den under uppsikt. Om det är så och oxen dödar en man eller en kvinna, ska oxen stenas och dess ägare också dödas.


text:
Men om oxen stångar en slav eller slavinna, ska ägaren ge slavens herre 30 silvermynt i ersättning och oxen ska stenas.


text:
<pb/>Om någon låter en brunn stå öppen eller gräver en brunn och inte täcker över den, och en oxe eller en åsna faller i den,


text:
ska brunnens ägare betala full ersättning till djurets ägare och den förre får behålla det döda djuret.


text:
<pb/>Om någons oxe stångar en annans oxe så att den dör, ska den levande oxen säljas. Pengarna delas mellan ägarna och likaså den dödade oxens kropp.


text:
Men om oxen varit känd för att tidigare ha stångats och dess ägare ändå inte haft den under uppsikt, ska han ersätta oxe med oxe och han får behålla det döda djuret.


text:
<pb/>Om någon stjäl en oxe eller ett får som han sedan slaktar eller säljer, ska han betala fem oxar för varje oxe och fyra får för varje får.


text:
Men om det sker i dagsljus är det blodskuld. En tjuv ska ge full ersättning men har han inte någonting att betala med, måste han säljas som slav för att betala sin skuld.


text:
<pb/>Om ett stulet djur, vare sig det är en oxe, en åsna eller ett får, hittas levande hos tjuven ska han ge dubbel ersättning.


text:
<pb/>Om någon bränner en åker eller en vingård och låter elden sprida sig till en annans åker<f>[48]</f>, ska han betala för all skada genom att ge ägaren till åkern eller vingården det bästa av sin egen skörd.


text:
<pb/>Om elden kommer lös och sprider sig till törnbuskar och sädeskärvarna eller den oskurna säden bränns upp, ska den som vållat branden ge full ersättning.


text:
<pb/>Om någon överlämnar pengar eller varor till förvaring hos någon annan och det blir stulet, ska tjuven betala dubbel ersättning om man får fast honom.


text:
Men om man inte får fast tjuven, ska den som förvarade värdesakerna föras fram inför Gud<f>[49]</f>, så att man kan ta reda på om det är han som tagit sakerna.


text:
<pb/>Alltid när det är fråga om tillgrepp, vare sig det gäller en oxe, en åsna, ett får, kläder eller något annat förlorat som någon påstår tillhöra honom, ska båda parterna föras fram inför Gud. Den som Gud<f>[50]</f> förklarar skyldig ska betala det dubbla värdet till den andre.


text:
<pb/>Om någon ber sin granne att ta hand om en åsna, en oxe, ett får eller något annat djur som han äger och detta dör, skadas eller försvinner och ingen har sett vad som hänt,


text:
måste grannen avlägga en ed inför HERREN att han inte har tagit den andres egendom och ägaren måste tro på eden. Ersättning ska inte betalas ut.


text:
Om det har rivits ihjäl, ska han kunna visa upp djurkroppen som bevis och slipper då att ersätta skadan.


text:
<pb/>Om någon lånar ett djur av en annan och det blir skadat eller dödat och ägaren inte är där just då, måste mannen som lånat det betala full ersättning.


text:
Men om ägaren är närvarande, behöver han inte betala och om han har hyrt det, har ägaren rätt till hyran.<f>[51]</f>


text:
<pb/>Om någon förför en orörd flicka som inte är trolovad och ligger med henne, ska han betala brudgåvan för henne och ta henne till hustru.


text:
Men om hennes far vägrar att låta honom gifta sig med henne, ska han ändå ge den penningsumma som man brukar betala för en orörd flicka.


text:
Min vrede kommer då att drabba er och jag ska döda er med svärd, så att era hustrur blir änkor och era barn faderlösa.


text:
<pb/>Om du lånar ut pengar till någon av dina medbröder som är fattig, får du inte vara som ockrarna; du får inte ta ut ränta av honom.


text:
Om du har tagit din nästas mantel som pant för skulden, måste du lämna tillbaka den till honom före kvällen.


text:
Den är det enda täcke han har, hur ska han kunna sova utan den? Om han ber till mig om hjälp, ska jag lyssna till hans bön, för jag är barmhärtig.


text:
<pb/>Du ska vara noga med att offra av din skörd och ditt vin. Din förstfödde son ska du ge till mig.


text:
<pb/>På samma sätt ska du göra med det förstfödda av din boskap. Du ska ge det till mig på den åttonde dagen, sedan det under sju dagar har varit tillsammans med modern.


text:
<pb/>Följ inte med strömmen när det gäller sådant som är ont. När du ska vittna i någon sak, böj dig då inte för majoriteten.


text:
<pb/>Om du ser en oväns oxe eller åsna som har sprungit bort, ska du leda den tillbaka till dess ägare.


text:
Om du ser din oväns åsna digna under sin börda, ska du inte lämna honom utan hjälp, utan stanna och hjälp honom.


text:
<pb/>Akta dig för att anklaga någon falskt. Låt inte en oskyldig som har rätt dömas till döden. Jag frikänner inte den skyldige.


text:
men låt jorden vila och ligga i träda under det sjunde året. Då kan de fattiga bland ditt folk få sin föda därifrån, och resten får de vilda djuren äta. Samma sak gäller för dina vingårdar och olivplanteringar.


text:
<pb/>Arbeta i sex dagar och vila den sjunde, för att ge din oxe och din åsna vila, och för att din slavinnas son och utlänningen ska kunna återhämta sig.


text:
<pb/>Var noga med att följa allt detta som jag har sagt och åkalla aldrig eller ens nämn avgudars namn.


text:
<pb/>Du ska fira det osyrade brödets högtid, då du inte ska äta jäst bröd under sju dagar, precis som jag befallt dig. Denna högtid ska firas vid den bestämda tiden i månaden aviv<f>[52]</f> varje år, för det var då du lämnade Egypten. Ingen får komma inför mig tomhänt.


text:
<pb/>Du ska också fira skördehögtid genom att ge mig det första av din skörd. Skördehögtiden ska du hålla i slutet av året när du bärgar skörden från åkern.


text:
<pb/>Du får inte offra blod av mitt offer tillsammans med något syrat. Det feta av påskens offer får inte lämnas kvar till följande morgon.


text:
<pb/>Det bästa av den första skörden på din mark ska du ta med dig till HERRENS, din Guds, hus. <pb/>Koka inte en killing i dess moders mjölk.<f>[53]</f>


text:
<pb/>Se, jag ska sända en ängel framför dig, som ska skydda dig och leda dig till den plats som jag har ställt i ordning åt dig.


text:
Var noga med att lyssna till honom och följa vad han säger, och sätt dig inte upp emot honom, för han kommer inte att förlåta ditt trots, för mitt namn är i honom.


text:
Men om du lyder honom och gör allt vad jag säger, så ska jag vara en fiende för dina fiender och en motståndare för dina motståndare.


text:
Min ängel ska nämligen gå framför dig och föra dig till amoréerna, hettiterna, perisséerna, kanaanéerna, hivéerna och jevuséerna, och jag ska utplåna dem.


text:
<pb/>Du ska inte tillbe deras gudar eller tjäna dem, och du får inte följa deras seder. Du ska tillintetgöra dem och bryta ner alla deras stenstoder.


text:
<pb/>Det är HERREN, er Gud, ni ska tjäna. Då kommer jag att välsigna dig med mat och med vatten och hålla all sjukdom borta från dig.


text:
Det ska inte förekomma missfall i ditt land eller kvinnor som inte kan få barn, och jag ska låta dig leva ett långt liv.


text:
<pb/>Jag ska injaga skräck framför dig och sprida förvirring bland folken som du kommer till, och jag ska få dina fiender att fly för dig.


text:
Jag ska sända missmod<f>[54]</f> framför dig, som ska jaga bort hivéerna, kanaanéerna och hettiterna.


text:
Men jag ska inte göra allt detta på ett och samma år, för då skulle landet bli en öken och de vilda djuren bli alltför många.


text:
Sakta men säkert ska jag driva bort dem, tills du förökat dig så att du kan ta hela landet i besittning.


text:
<pb/>Jag ska utöka din gräns från Sävhavet till filistéernas kust, och från öknen i söder till floden<f>[55]</f>. Jag ska överlämna landets invånare åt dig och driva bort dem från dig.


text:
Låt dem inte ens få bo kvar i ditt land, för att de inte ska få dig att synda mot mig. Om du dras med i dyrkan av deras gudar fångas du i en fälla.”


text:
<pb/>Sedan sa han till Mose: ”Kom hit upp till HERREN, du, Aron, Nadav, Avihu och sjuttio av de äldste i Israel, och tillbe på avstånd.


text:
<pb/>Mose kom och förkunnade för folket vad HERREN hade talat och gav dem hans stadgar och hela folket svarade med en mun: ”Vi ska göra allt vad HERREN har sagt.”


text:
<pb/>Mose skrev ner alla HERRENS ord och tidigt följande morgon byggde han ett altare vid bergets fot. Han reste tolv stenstoder för de tolv stammarna i Israel.


text:
Därefter skickade han några unga israeliter att frambära brännoffer och tjurar som gemenskapsoffer till HERREN.


text:
Mose tog hälften av blodet från offerdjuren och hällde det i skålar. Den andra hälften stänkte han på altaret.


text:
<pb/>Sedan tog Mose förbundsboken och läste den för folket. De sa: ”Vi vill lyda och följa allt vad HERREN har sagt.”


text:
<pb/>Då tog Mose blodet och stänkte på folket och sa: ”Detta blod bekräftar det förbund HERREN har ingått med er i enlighet med alla dessa ord.”


text:
De såg Israels Gud och under hans fötter var det som ett golv av safirer, så klart som själva himlen.


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”Kom upp till mig på berget och stanna här, så ska jag ge dig stentavlorna med lagen och budorden, som jag har skrivit ner för att undervisa folket.”


text:
Mose sa till de äldste: ”Stanna kvar här och vänta på oss tills vi kommer tillbaka. Aron och Hur är kvar hos er. Den som behöver få en fråga avgjord får vända sig till dem.”


text:
HERRENS härlighet vilade över berget Sinai, och molnet täckte det i sex dagar. Den sjunde dagen kallade han på Mose från molnet.


text:
Mose gick upp på berget och in i molnet, och han stannade där uppe i fyrtio dagar och fyrtio nätter.


text:
”Säg till folket att var och en som i sitt hjärta känner sig manad till det får ta emot gåvor och som offer ge mig något av detta,


text:
<pb/>Av akacieträ ska ni göra en kista, arken. Den ska vara 125 centimeter lång, 75 centimeter bred och 75 centimeter hög.


text:
<pb/>Och du ska göra ett lock<f>[57]</f> av rent guld. Det ska vara 125 centimeter långt och 75 centimeter brett.


text:
En kerub ska sitta vid den ena änden och en vid den andra och du ska göra dem i ett stycke med locket.


text:
Keruberna ska ha sina vingar utbredda över locket så att de täcker den och de ska ha ansiktena vända mot varandra nedåt mot försoningsstället.


text:
Där ska jag uppenbara mig för dig. Jag ska tala med dig från försoningsstället mellan keruberna på arken som innehåller förbundstecknet. Där ska jag kungöra mina befallningar till Israels folk för dig.


text:
<pb/>Gör också ett lampställ av rent, hamrat guld. Det ska vara gjort i ett enda stycke: fot, stam, grenar och utsmyckningar med blad, knoppar och blommor.


text:
Till varje arm ska göras tre utskurna skålar, formade som mandelträdsblommor. Så ska man göra med alla sex armarna som går ut från stammen.


text:
<pb/>Gör boningen av tio våder av tvinnat fint lingarn och av blått, purpurrött och karmosinrött garn med keruber på i konstvävnad,


text:
Utmed kanten på dessa två stycken ska du sätta öglor gjorda av blått garn, varje ögla mitt emot en annan ögla på det andra stycket.


text:
Du ska göra 50 öglor på den ena våden och 50 på våden i det andra stycket så att de motsvarar varandra.


text:
Sedan ska du göra 50 hakar av guld och med hjälp av dem foga samman styckena. På så sätt ska dessa stycken fästas ihop till en enhet.


text:
Fem av dessa våder ska förenas till ett stycke och sex andra till ett annat stycke. Den sjätte våden ska vikas dubbel, och den ska hänga framför ingången till tältet.


text:
Gör 50 öglor utmed kanten av det ena hopsatta stycket och 50 öglor utmed kanten av det andra hopsatta stycket


text:
och häkta ihop dem med 50 hakar av koppar. På så sätt kommer de att fästa ihop tältet till en enhet.


text:
Över detta ska du sedan lägga ett överdrag av rödfärgade baggskinn på tältet, och över detta i sin tur ett överdrag av delfinskinn.


text:
Dessa hörnbrädor ska vara dubbla upptill och nertill, till den första ringen. Så ska de båda hörnbrädorna vara<f>[58]</f>.


text:
Den mellersta av dessa tvärstänger ska placeras så att den går tvärs över, mitt på brädorna, från den ena ändan till den andra.


text:
Drag över brädorna med guld. Ringarna, som sitter fast på brädorna, ska du också göra av guld. Även tvärstängerna ska du dra över med guld.


text:
<pb/>Du ska också göra ett förhänge av blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn med keruber konstnärligt invävda.


text:
Häng upp det på fyra stolpar av akacieträ, överdragna med guld och med fyra hakar av guld. Stolparna ska stå på fyra silversocklar.


text:
Häng upp detta förhänge på krokarna, och placera arken med förbundstecknet bakom det. Detta förhänge ska skilja det heliga från det allra heligaste.


text:
<pb/>Och försoningsstället, arkens guldlock, ska du lägga på arken med förbundstecknet i det allra heligaste.


text:
Placera bordet och lampstället utanför förhänget mitt emot varandra. Lampstället ska stå på den södra sidan och bordet på den norra sidan.


text:
<pb/>Till ingången av tältet ska du göra ett förhänge, en konstvävnad av blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn.


text:
Till detta förhänge ska du göra fem stolpar av akacieträ överdragna med guld och med krokar av guld, och gjut fem socklar av koppar till dem.


text:
Altaret måste vara öppet inuti, gjort av plankor, och det ska göras precis som du fick se på berget.


text:
<pb/>Du ska göra en förgård till boningen. På södra sidan ska det vara förhängen av tvinnat fint lingarn, och de ska vara 50 meter långa på den sidan,


text:
På samma sätt ska det vara på den norra sidan, 50 meter långa förhängen med 20 stolpar och 20 socklar av koppar och med krokar och band av silver.


text:
<pb/>Västra sidan av förgården ska ha förhängen som är 25 meter långa med tio stolpar och tio socklar.


text:
<pb/>Ingången till förgården ska ha ett förhänge som är 10 meter långt och gjort av brokigt tyg med blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn, fäst vid fyra stolpar på fyra socklar.


text:
Alla stolparna runt förgården ska vara försedda med band och krokar av silver och socklar av koppar.


text:
Förgården ska vara 50 meter lång och 25 meter bred med ett 2,5 meter högt förhänge av tvinnat fint lingarn. Socklarna ska vara av koppar.


text:
<pb/>Alla tillbehör för tjänsten i boningen och alla pluggar där och till förgården ska göras av koppar.


text:
<pb/>Säg till Israels folk att skaffa fram ren olja av pressade oliver till lampstället, så att lamporna ständigt kan brinna.


text:
I uppenbarelsetältet, utanför förhänget som hänger framför förbundstecknet, ska Aron och hans söner sköta om dem varje kväll och morgon så att de brinner natten igenom inför HERREN. Detta är en bestående stadga som ska gälla för Israel generation efter generation.


text:
<pb/>Du ska föra fram och avskilja din bror Aron och hans söner Nadav och Avihu, Elasar och Itamar från israeliternas krets till präster åt mig.


text:
Uppmana dem i vars hjärtan jag lagt vishetens ande att göra kläder åt honom som avskiljer honom till att vara präst åt mig.


text:
Detta ska de göra åt honom: en bröstsköld, en efod, en mantel, en vävd tunika, en turban och ett bälte. De ska göra heliga kläder åt din bror Aron och hans söner, så att de kan vara mina präster.


text:
<pb/>Efoden ska göras av guld och av blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn i konstvävnad.


text:
Bältet, som ska sitta fast vid efoden, ska göras på samma sätt, i ett stycke med den, av guld och blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn.


text:
När du graverar in Israels söners namn ska du gravera som när man graverar sigill. De ska vara infattade i flätverk av guld.


text:
Fäst dem på efodens axelstycken som en påminnelse om Israels söner. Aron ska bära Israels söners namn inför HERREN på sina axlar som en ständig påminnelse.


text:
<pb/>Sedan ska du göra en bröstsköld av finaste konstvävnad för domsutslag. Gör den som efoden, av guld och blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn.


text:
På den ska du sätta in fyra rader med stenar. I första raden ska det vara en karneol, en topas och en smaragd<f>[59]</f>,


text:
Var och en av de tolv stenarna ska representera en av Israels tolv söner, var och en med ett av de tolv stammarnas namn ingraverat, som på ett sigill.


text:
<pb/>Var och en av dessa snoddar ska med sin andra ände fästas vid de två flätverken som ska vara fästade vid efodens axelstycken på framsidan.


text:
Sedan ska du göra två guldringar och sätta fast dem på bröstsköldens båda andra hörn, på insidan närmast efoden, och


text:
sedan ytterligare två guldringar som ska sitta på efodens axelstycken vid dess nedre kant på framsidan, vid sömmen över efodens bälte.


text:
Knyt fast bröstskölden med ett blått snöre som går från dess ringar in i efodens ringar, så att den sitter ovanför efodens bälte och inte lossnar från efoden.


text:
På så sätt ska Aron bära namnen på Israels söner på domsutslagets bröstsköld över sitt hjärta, när han går in i helgedomen, så att HERREN alltid ska bli påmind om dem.


text:
I domsutslagets bröstsköld ska du lägga urim och tummim, så att Aron alltid bär dem vid sitt hjärta när han träder fram inför HERREN. Så bär Aron alltid israeliternas domar vid sitt hjärta inför HERREN.


text:
med en öppning för huvudet i mitten. Öppningen ska omges av en vävd krage, så att tyget inte går sönder.


text:
Vid kanten av manteln ska du fästa granatäpplen av blått, purpurrött och karmosinrött garn, och mellan dessa bjällror av guld runt hela fållen,


text:
Aron ska alltid bära kåpan när han gör tjänst. Då hörs bjällrorna när han går in i helgedomen inför HERREN och när han går ut därifrån, för att han inte ska dö.


text:
<pb/>Sedan ska du göra en plåt av rent guld och på den ska du rista in ’Helgad åt HERREN’, på samma sätt som man graverar ett sigill.


text:
Aron ska bära den i pannan och därmed bära den skuld som följer med de gåvor Israels folk frambär, vad det än är för gåvor. Den ska alltid vara på Arons panna, för att HERREN ska ta emot dem.


text:
<pb/>Tunikan ska vävas av fint lingarn. Gör turbanen av fint lingarn. Bältet ska göras i broderad väv.


text:
Klä Aron och hans söner med dessa kläder, invig och helga dem till prästtjänst åt mig genom att smörja dem.


text:
och Aron och hans söner ska bära dem när de går in i uppenbarelsetältet eller till altaret för att göra tjänst i helgedomen, för att de inte ska ådra sig skuld och dö. Detta är en lag som alltid ska gälla för Aron och hans söner.


text:
<pb/>När du avskiljer dem till präster åt mig ska du göra på följande sätt: ta en tjur och två baggar som är helt felfria,


text:
bröd som inte är jäst och osyrade kakor tillsammans med olja och osyrade tunnbröd smorda med olja. Baka dem av fint vetemjöl.


text:
Ta kläderna och sätt på Aron hans tunika, mantel, efod och bröstsköld och fäst ihop alltsammans med bältet.


text:
med de vävda bälten och huvudbindlarna. De ska vara mina präster för alltid. Så ska du göra när du avskiljer Aron och hans söner.


text:
<pb/>Ta sedan tjuren och för fram den till uppenbarelsetältet. Aron och hans söner ska lägga sina händer på dess huvud,


text:
Ta lite av tjurens blod och stryk på altarets horn med fingret. Resten av blodet ska du hälla ut bredvid altaret.


text:
Ta sedan allt fett som finns runt inälvorna, leverfettet och njurarna med fettet kring dem, och bränn upp alltsammans på altaret.


text:
Men tjurens kött och hud och resten av inälvorna ska du bränna upp som ett syndoffer i en eld utanför lägret.


text:
Bränn hela baggen på altaret. Detta är ett brännoffer åt HERREN med en behaglig doft, ett eldoffer åt HERREN.


text:
Slakta den, ta lite av baggens blod och stryk på Arons högra örsnibb och likaså på hans söners högra örsnibb, på högra tummen och högra stortån. Resten av blodet ska stänkas ut på altarets alla sidor.


text:
Ta sedan av blodet från altaret och av smörjelseolja och stänk det på Aron och hans söner och på deras kläder. På så sätt blir han och de och deras kläder helgade.


text:
<pb/>Därefter ska du ta det feta från baggen, svansen och fettet som finns runt inälvorna, leverfettet, njurarna med fettet runt dem och det högra lårstycket. Denna bagge är prästvigningsbaggen.


text:
Du ska också ta ett bröd, en kaka bakad med olja och ett tunnbröd från korgen med det osyrade brödet som ställts fram inför HERREN.


text:
Lägg dessa i händerna på Aron och hans söner och låt dem lyfta upp dem inför HERREN som ett offer till honom.


text:
Ta sedan bröden ur deras händer och bränn dem på altaret tillsammans med brännoffret som en välbehaglig lukt åt HERREN, ett eldoffer åt HERREN.


text:
Ta sedan bringan av Arons prästvigningsbagge och lyft upp den som ett offer åt HERREN. Den är din andel.


text:
<pb/>Avskilj som heliga de delar av prästvigningsbaggen som ska tillfalla Aron och hans söner, bringan som du lyfte upp och lårstycket som bars fram.


text:
Aron och hans söner ska alltid ha rätt att av Israels folk få detta som en offergåva av deras gemenskapsoffer, en gåva till HERREN.


text:
<pb/>Arons heliga kläder ska hans söner ha efter honom att bära när de smörjs och avskiljs för tjänst.


text:
Den son som blir präst efter Aron ska bära kläderna i sju dagar när han går in i uppenbarelsetältet och gör sin tjänst.


text:
Aron och hans söner ska äta baggens kött och brödet som finns i korgen vid dörren till uppenbarelsetältet.


text:
De ska äta av detta som använts vid försoningen, vid deras avskiljande och vigningsceremoni. Ingen annan får äta av det, för det har blivit heligt.


text:
Om något av köttet eller brödet blir kvar till dagen därpå ska det brännas. Det får inte ätas, eftersom det är heligt.


text:
<pb/>Gör med Aron och hans söner precis så som jag har föreskrivit. Denna prästvigning ska ta sju dagar.


text:
Varje dag ska du offra en tjur som syndoffer till försoning. Rena altaret genom att bringa försoning för det. Smörj det för att helga det.


text:
Under sju dagar ska du försona altaret och helga det. Därefter är altaret högheligt, och allt som kommer i beröring med det blir heligt.


text:
Tillsammans med det ena ska du offra 1,5 liter fint mjöl, blandat med 1,5 liter olja från stötta oliver, samt 1,5 liter vin som dryckesoffer.


text:
Offra det andra lammet i skymningen på samma sätt som på morgonen, med matoffer och dryckesoffer. Det är också en välbehaglig lukt inför HERREN ett eldoffer.


text:
<pb/>Detta ska vara ett ständigt dagligt brännoffer genom alla släktled vid uppenbarelsetältets dörr, inför HERREN. Där ska jag möta er och tala till dig.


text:
och de ska inse att jag är HERREN, deras Gud. Jag förde dem ut ur Egypten för att bo bland dem, och jag är HERREN, deras Gud.


text:
Det ska vara fyrkantigt, en halv meter långt, en halv meter brett och en meter högt. Dess horn ska vara i ett stycke med altaret.


text:
Nedanför kanten på två sidor av altaret ska du göra två guldringar till stänger att bära altaret med.


text:
Ställ altaret framför förhänget framför arken med förbundstecknet, framför försoningsstället ovanpå förbundstecknet. Det är där jag ska uppenbara mig för dig.


text:
och i skymningen när han tänder lamporna ska han bränna rökelse inför HERREN. Så ska man göra från generation till generation.


text:
Bränn ingen främmande rökelse på det och inte heller brännoffer eller matoffer, och häll inget dryckesoffer på det.


text:
<pb/>En gång om året måste Aron försona altarets horn. Denna årliga försoning ska göras med blod från det försonande syndoffret, från generation till generation, för det är högheligt för HERREN.”


text:
”När du har folkräkning i Israel ska var och en som blivit räknad betala en lösen för sitt liv till HERREN, för att ingen olycka ska drabba dem vid mönstringen.


text:
En halv sikel<f>[60]</f> silver ska betalas av alla som upptas bland de mönstrade, efter tempelvikt  —  en sikel är 20 gera. Denna halvsikel är en offergåva åt HERREN.


text:
Alla som upptas bland de mönstrade, från tjugo års ålder och uppåt, ska ge denna offergåva till HERREN.


text:
Den som är rik ska inte ge mer än en halv sikel och den som är fattig inte mindre än en halv sikel, för det är ett offer till HERREN som lösen för era liv.


text:
Ta emot lösesumman av israeliterna och använd pengarna till tjänsten i uppenbarelsetältet. Så ska HERREN komma ihåg israeliterna genom lösepengarna för ert liv.”


text:
”Gör ett tvättfat av koppar med en ställning, också av koppar. Placera det mellan uppenbarelsetältet och altaret och fyll det med vatten.


text:
innan de går in i uppenbarelsetältet ska de tvätta sig för att inte dö när de går fram till altaret för att göra tjänst och tända eldoffer åt HERREN.


text:
De måste alltid tvätta sina händer och fötter, annars kommer de att dö. Det här är en oföränderlig stadga för Aron och hans söner som ska gälla från generation till generation.”


text:
”Samla fina kryddor av bästa slag: sex kilo flytande myrra, hälften så mycket av vardera doftande kanel och kalmus,


text:
Du ska göra det till en helig smörjelseolja, en doftande, konstfärdig blandning, sådan som helig smörjelseolja ska vara.


text:
Säg till Israels folk: ’Detta ska alltid vara min heliga smörjelseolja från generation till generation.


text:
Den får inte användas på någon annan människa, och ni får inte tillverka annan olja med denna sammansättning, för den är helig och måste behandlas som helig av er.


text:
Den som blandar denna olja och med den smörjer någon som inte är präst, ska utrotas ur sitt folk.’ ”


text:
<pb/>HERREN talade till Mose: ”Ta fina, välluktande kryddor, stakte, sjönagel, galban och ren rökelse, lika mycket av varje<f>[61]</f>.


text:
Gör en välluktande rökelseblandning av dem, på det sätt salvtillverkare gör, och tillsätt salt. Detta ska vara en ren och helig rökelse.


text:
Mal sönder en del av den till pulver och lägg det framför arken med förbundstecknet i uppenbarelsetältet där jag ska möta dig. Den ska vara höghelig för er.


text:
Han är också skicklig i att slipa infattningsstenar och snida i trä, ja, att utföra alla slags arbeten.


text:
<pb/>Jag har utvalt Oholiav, Achisamaks son av Dans stam, som hans assistent. Jag har också gett speciell yrkesskicklighet till alla hantverkare, så att de kan tillverka allt som jag har befallt dig:


text:
smörjelseoljan och den välluktande rökelsen till helgedomen. De ska göra allting enligt de föreskrifter jag gav dig.”


text:
”Säg till israeliterna att hålla mina sabbater. Sabbaten är ett tecken mellan mig och er genom alla generationer, för att ni ska inse att jag är HERREN, som gör er heliga.


text:
<pb/>Ja, håll sabbaten, för den är helig för er. Den som vanhelgar den måste dö och den som utför något arbete på den dagen ska utrotas ur sitt folk.


text:
Sex dagar ska arbete utföras, men den sjunde dagen är sabbat, en vilodag helgad åt HERREN. Den som arbetar på sabbaten ska straffas med döden.


text:
Israeliterna ska hålla sabbaten och iaktta den från generation till generation, som ett bestående förbund.


text:
Den är ett evigt tecken mellan mig och israeliterna. På sex dagar skapade nämligen HERREN himlen och jorden, men på den sjunde dagen vilade han och återhämtade sig.”


text:
<pb/>När Gud hade talat till Mose på berget Sinai, gav han honom de två stentavlorna som ett förbundstecken på vilka Gud hade skrivit med sitt finger.


text:
<pb/>När folket såg att Mose dröjde med att komma tillbaka från berget, samlades de hos Aron och sa till honom: ”Gör gudar<f>[62]</f> åt oss som kan leda oss, för vad som har hänt den där Mose, som förde oss upp ur Egyptens land, det vet vi inte.”


text:
som tog det och formade det till en gjuten kalv<f>[63]</f>. Då ropade folket: ”Detta, Israel, är dina gudar, de som förde dig ut ur Egypten!”


text:
<pb/>När Aron såg det, byggde han ett altare framför kalven och lät meddela: ”Imorgon ska vi ha en stor fest för HERREN!”


text:
<pb/>Nästa morgon steg de upp tidigt och började offra brännoffer och gemenskapsoffer. Sedan slog de sig ner för äta och dricka och sedan reste de sig för att roa sig<f>[64]</f>.


text:
<pb/>Då talade HERREN till Mose: ”Gå ner, för ditt folk som du fört ut ur Egypten har gjort något fruktansvärt.


text:
De har redan övergett den väg som jag befallt dem att gå. De har gjort åt sig en gjuten kalv som de tillber och offrar till och de säger: ’Detta, Israel, är dina gudar, de som förde dig ut ur Egypten.’ ”


text:
Låt mig nu vara ensam, så ska jag i min vrede utplåna dem allesammans. Men dig ska jag göra till ett stort folk istället.”


text:
<pb/>Mose vädjade till HERREN, sin Gud: ”HERRE, varför är din vrede så stor mot ditt eget folk som du fört ut ur Egypten med sådan makt och kraft?


text:
Vill du att egypterna ska säga: ’Gud lurade dem i onda avsikter ut till bergen för att döda dem och utrota dem från jorden’? Spara din vrede! Glöm bort de hemska planer du har mot ditt folk!


text:
Kom ihåg dina tjänare Abraham, Isak och Israel! Du lovade ju själv dem med en ed att göra deras efterkommande oräkneliga som stjärnorna på himlen och låta dem för all framtid få det land som du har lovat dem.”


text:
<pb/>Mose gick ner från berget med de två stentavlorna i sina händer som han fått som förbundstecken med text på båda sidor av tavlorna.


text:
<pb/>När Josua hörde oväsendet från folket nedanför, ropade han till Mose: ”Det låter som om det är krig i lägret!”


text:
Mose svarade honom: <pb/><t>”Nej, det är varken segerrop</t> <t>eller de besegrades klagorop som hörs,</t> <t>det är sång jag hör.”</t>


text:
<pb/>När de kom närmare lägret fick Mose se kalven och hur man dansade omkring den och i sin vrede kastade han tavlorna vid bergets fot och slog sönder dem.


text:
Han tog kalven och smälte ner den i elden och krossade det till pulver och strödde ut det i vatten, som han sedan tvingade folket att dricka.


text:
<pb/>Sedan sa Mose till Aron: ”Vad har folket gjort med dig<f>[65]</f>, eftersom du har förlett dem att synda på detta fruktansvärda sätt?”


text:
<pb/>”Lugna dig lite, min herre”, svarade Aron. ”Du vet ju själv hur de här människorna dras till det onda.


text:
De sa till mig: ’Gör gudar åt oss, som kan leda oss, för den där Mose som förde oss ut ur Egypten tycks ha försvunnit och vi vet inte vart.’


text:
Då sa jag till dem: ’Ge mig vad ni har av guld!’ Jag fick det, kastade det i elden, och så blev kalven till.”


text:
<pb/>När Mose såg den lössläppthet som Arons handlande lett till och skadeglädjen hos deras fiender,


text:
ställde han sig vid ingången till lägret och ropade: ”Alla ni som vill stå på HERRENS sida, kom hit och ställ er bredvid mig!” Då kom alla leviterna över till honom.


text:
<pb/>Han sa till dem: ”Så säger HERREN, Israels Gud: ’Ta era svärd och gå igenom hela lägret och döda alla ni stöter på, ja, även bröder, vänner och grannar.’ ”


text:
<pb/>Sedan sa Mose till leviterna: ”Idag har ni blivit vigda åt HERREN. Ni stod emot era egna söner och bröder, och nu vill han välsigna er.”


text:
<pb/>Dagen därpå sa Mose till folket: ”Ni har begått en fruktansvärd synd, men jag ska gå tillbaka till HERREN på berget. Kanske kan jag finna försoning för er synd.”


text:
<pb/>Mose gick alltså tillbaka upp till HERREN och sa: ”Folket har begått en stor synd, de har gjort sig gudar av guld.


text:
Gå nu och led folket till den plats som jag har sagt! Min ängel ska gå framför dig. Men när tiden är inne ska jag straffa dem för deras synd.”


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”Lämna nu denna plats, du och detta folk, som du förde ut ur Egypten, och gå till det land som jag en gång med ed lovade Abraham, Isak och Jakob att ge åt deras ättlingar.


text:
Jag ska sända en ängel framför dig och fördriva kanaanéerna, amoréerna, hettiterna, perisséerna, hivéerna och jevuséerna.


text:
Dra iväg till det land som flyter av mjölk och honung. Men själv ska jag inte följa med er, eftersom ni är ett sådant envist och motspänstigt folk. Jag skulle kunna utplåna er på vägen.”


text:
<pb/>När folket hörde dessa stränga ord, klädde de sig i sorgdräkt och tog av sig alla sina smycken.


text:
<pb/>HERREN hade nämligen bett Mose att säga till israeliterna: ”Ni är ett envist och motspänstigt folk. Om jag var tillsammans med er bara en liten stund, skulle jag utplåna er. Men ta nu av er alla era smycken, så ska jag se vad jag ska göra med er.”


text:
<pb/>Mose brukade slå upp boningen, som han kallade ”uppenbarelsetältet”<f>[67]</f>, utanför lägret. Den som ville rådfråga HERREN fick gå ut till uppenbarelsetältet.


text:
Varje gång Mose gick dit, ställde sig alla upp och iakttog honom från ingången till sina tält till dess han hade gått in i tältet.


text:
När han gått in i tältet, kom molnpelaren ner och stannade framför ingången. Där blev den kvar medan HERREN talade med Mose.


text:
HERREN talade ansikte mot ansikte med Mose, precis som en människa talar med en annan. Efteråt gick Mose tillbaka till lägret, men hans unge medhjälpare Josua, Nuns son, lämnade aldrig tältet.


text:
<pb/>Mose sa till HERREN: ”Du har sagt till mig: ’Led detta folk’, men du har inte talat om vem du vill sända med mig. Du säger att du känner mig vid namn och att du ser på mig med välvilja.


text:
Om det är så, visa mig då tydligt vad du tänker, så att jag kan lära känna dig och få möta din välvilja. Glöm inte att detta folk är ditt folk!”


text:
för hur ska då andra kunna veta att du ser med välvilja på mig och ditt folk, och att vi är annorlunda än alla andra folk på jorden?”


text:
<pb/>HERREN svarade Mose: ”Jag ska göra det du har bett mig om, för jag ser på dig med välvilja och känner dig vid namn.”


text:
HERREN svarade: ”Jag ska låta min godhet gå förbi dig, och jag ska uttala mitt namn<f>[68]</f> HERREN för dig. Jag ska förbarma mig över vem jag vill, och jag ska visa medlidande med vem jag vill.


text:
När sedan min härlighet går förbi, ska jag ställa dig i en klyfta i klippan och täcka över dig med min hand tills jag har gått förbi.


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”Hugg ut två nya stentavlor, likadana som de förra. Sedan ska jag på de nya tavlorna på nytt skriva ner samma budord<f>[69]</f> som på de tavlor du slog sönder.


text:
Ingen får gå med dig, och ingen får heller vara någonstans på berget. Låt inte heller era får och kor gå och beta i närheten av berget.”


text:
<pb/>Mose högg ut två stentavlor, likadana som de första. Tidigt på morgonen steg han sedan upp på berget Sinai som HERREN hade befallt honom och han hade tavlorna med sig.


text:
<pb/>Då steg HERREN ner i molnet och ställde sig nära honom och ropade ut sitt namn HERREN<f>[70]</f>.


text:
HERREN gick förbi Mose och ropade: ”Jag är HERREN, HERREN den nådige och barmhärtige Guden, som inte lätt blir vred men är rik på nåd och trofasthet.


text:
Han bevisar sin nåd mot tusenden, han förlåter överträdelse, skuld och synd, men låter inte den skyldige slippa straffet utan låter straffet för fädernas skuld drabba barn och barnbarn ända ner till tredje och fjärde generationen.”


text:
och sa: ”Om du ser med välvilja på mig, Herre, gå då med oss! Detta är ett motspänstigt och envist folk, men förlåt oss vår skuld och synd och ta emot oss som dina egna!”


text:
<pb/>Herren sa: ”Jag ska nu ingå ett förbund med er. Jag ska göra sådana under inför ditt folk som aldrig tidigare gjorts någonstans på jorden. Hela Israels folk som du är mitt ibland ska få se den vördnadsframkallande gärning, som jag, HERREN, ska utföra med dig.


text:
Håll allt som jag befaller idag! Då ska jag fördriva amoréerna, kanaanéerna, hettiterna, perisséerna, hivéerna och jevuséerna för dig.


text:
<pb/>Var noga med att inte ingå något förbund med dem som bor i landet, så att ni fångas i en fälla.


text:
Nej, ni ska riva ner deras altaren, slå sönder deras stenstoder, hugga ner deras asherapålar.<f>[71]</f>


text:
<pb/>Du ska inte sluta förbund med dem som bor i landet, för när de prostituerar<f>[72]</f> sig för sina gudar och offrar till dem, kommer de att inbjuda dig och du kommer att äta av offren.


text:
Om du tar deras döttrar till hustrur åt dina söner, och dessa sedan prostituerar sig för sina gudar, kommer de att förleda dina söner att göra samma sak.


text:
<pb/>Fira det osyrade brödets högtid under sju dagar då du äter osyrat bröd, precis som jag har befallt dig. Gör det vid den bestämda tiden i månaden aviv<f>[73]</f>, för det var då du lämnade Egypten.


text:
En förstfödd åsnefåle ska lösas med ett lamm, men om du inte vill lösa in den, ska du bryta nacken av den. Dina förstfödda söner måste allesammans lösas in. <pb/>Ingen får komma inför mig tomhänt.


text:
<pb/>Du ska arbeta sex dagar och vila på den sjunde, det gäller även under sånings- och skördetiden.


text:
<pb/>Du ska fira veckohögtiden<f>[74]</f> i början av veteskörden och bärgningshögtiden<f>[75]</f> vid årets slut.


text:
Jag ska fördriva folken för dig och utvidga ditt område. Ingen ska stå efter ditt land när du går fram inför HERREN, din Gud, tre gånger om året.


text:
<pb/>Du får inte offra blod av mitt offer tillsammans med något syrat och ingenting av påskens offer får lämnas kvar till följande morgon.


text:
Det bästa av den första skörden på din mark ska du ta med dig till HERRENS, din Guds, hus. <pb/>Koka inte en killing i dess moders mjölk.<f>[76]</f>”


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”Skriv ner dessa befallningar, för i enlighet med dem har jag ingått ett förbund med dig och med Israel.”


text:
<pb/>Mose stannade på berget hos HERREN i fyrtio dagar och fyrtio nätter, och han varken åt eller drack under den tiden. Han skrev ner förbundet, de tio budorden, på stentavlorna.


text:
När Mose kom tillbaka ner från berget med förbundstecknet, stentavlorna, visste han inte att hans ansikte strålade av att han talat med Herren.


text:
När Aron och folket i Israel såg Mose och hur hans ansikte strålade, blev de rädda för att gå nära honom.


text:
Senare kom alla israeliterna fram och han gav dem de budord som HERREN hade gett honom uppe på Sinaiberget.


text:
men varje gång han trädde fram inför HERREN, tog han av slöjan till dess han gick ut igen. När han kom ut igen, talade han om för israeliterna vad Herren hade befallt


text:
och israeliterna kunde se hur hans ansikte strålade. Sedan hängde han på sig slöjan igen tills nästa gång han skulle tala med Gud.


text:
<pb/>Arbeta sex dagar, men den sjunde dagen är helig, en sabbatsvila helgad åt HERREN. Den som arbetar på den dagen måste dö.


text:
Samla in gåvor åt HERREN. Alla ni som har generösa hjärtan, bär fram dessa offergåvor till HERREN: Guld, silver och koppar,


text:
rökelsealtaret med dess stänger, smörjelseoljan, den välluktande rökelsen och förhänget till boningens ingång,


text:
brännofferaltaret, kopparnätet till altaret, dess bärstänger och alla övriga tillbehör, tvättfatet med dess ställning,


text:
De, som kände sig manade i sina hjärtan kom sedan tillbaka med sina gåvor till HERREN, till arbetet med uppenbarelsetältet, till tjänsten i boningen och de heliga kläderna.


text:
Både män och kvinnor kom, alla som var villiga. De bar fram guldspännen, smycken, örhängen, ringar, halsband och många andra föremål av guld som offer åt HERREN.


text:
Alla som hade blått, purpurrött, karmosinrött eller fint lingarn eller gethår eller rödfärgade baggskinn eller delfinskinn kom med det.


text:
Alla som kunde komma med offer av silver och koppar till HERREN och andra som hade akacieträ som behövdes till byggnadsmaterial bar fram det.


text:
<pb/>Alla kvinnor som var skickliga att spinna gjorde i ordning blått, purpurrött, karmosinrött och fint lingarn och bar fram det.


text:
Varje israelitisk man och kvinna som kände sig manad i sitt hjärta att bidra till det som HERREN genom Mose befallt dem att utföra, kom och bar fram frivilliga gåvor till honom.


text:
<pb/>Mose sa till israeliterna: ”HERREN har utvalt Besalel, Uris son och Hurs sonson från Judas stam.


text:
Gud har gjort dem båda skickliga i alla slags hantverk, formgivning och konstvävnad i blått, purpurrött, karmosinrött och fint lingarn. De kan göra och tänka ut alla slags konstnärliga arbeten.


text:
<pb/>Besalel och Oholiav och alla andra som HERREN har gett en begåvning som konsthantverkare ska bygga och inreda boningen såsom HERREN har befallt.”


text:
<pb/>Mose sammankallade sedan Besalel och Oholiav och alla skickliga män som HERREN utrustat och som kände sig kallade till arbetet, för att sätta igång.


text:
Mose gav dem alla gåvor som israeliterna hade skänkt till arbetet med helgedomen. Varje morgon kom det nya frivilliga gåvor.


text:
till Mose och sa: ”Folket kommer med mer än det behövs för arbetet som HERREN har befallt att göra.”


text:
<pb/>Då skickade Mose runt ett meddelande i lägret att ingen vare sig man eller kvinna behövde komma med fler gåvor. Så slutade de att komma med mer.


text:
<pb/>De skickliga hantverkarna gjorde boningen av tio våder av tvinnat fint lingarn och av blått, purpurrött och karmosinrött garn med keruber på i konstvävnad.


text:
Utmed kanten på dessa två stycken fästes öglor gjorda av blått garn, varje ögla mitt emot en annan ögla på det andra stycket.


text:
Sedan gjorde man 50 hakar av guld för att förena öglorna. På så sätt fästes dessa stycken ihop till en sammanhängande boning.


text:
<pb/>Så gjorde man ett överdrag av rödfärgade baggskinn på tältet och över detta i sin tur ett överdrag av getskinn.


text:
Dessa hörnbrädor var dubbla upptill och nertill till den första ringen. Så gjordes de båda hörnbrädorna.


text:
Den mellersta av dessa tvärstänger placerade man så att den gick tvärs över, mitt på brädorna, från den ena ändan till den andra.


text:
Brädorna och tvärstängerna drogs över med guld, och ringarna för tvärstängerna gjorde man av rent guld.


text:
<pb/>Ett förhänge gjordes av blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn i konstvävnad med keruber på.


text:
Till det gjordes fyra stolpar av akacieträ överdragna med guld och med fyra hakar av guld och man göt fyra socklar av silver för dem.


text:
<pb/>Sedan gjorde man ett förhänge till tältets ingång, en konstvävnad av blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn.


text:
Till det gjordes fem stolpar med fem hakar. Stolparna med sina huvuden och band var överdragna med guld, och de fem socklarna var gjutna i koppar.


text:
<pb/>Därefter tillverkade Besalel arken av akacieträ, 125 centimeter lång och 75 centimeter bred och 75 centimeter hög.


text:
Keruberna hade sina vingar utbredda över locket så att de täckte den och de hade ansiktena vända mot varandra nedåt mot försoningsstället.


text:
<pb/>Han gjorde också ett bord av akacieträ, en meter långt, en halv meter brett och 75 centimeter högt.


text:
Av rent guld gjorde han sedan kärlen till bordet, faten, skålarna, bägarna och kannorna för dryckesoffren.


text:
<pb/>Lampstället gjorde han också av rent, hamrat guld. Det var gjort i ett enda stycke: fot, stam, grenar och utsmyckningar med blad, knoppar och blommor.


text:
Till varje arm gjordes tre utskurna skålar, formade som mandelträdsblommor. Så gjorde man med alla sex armarna som gick ut från stammen.


text:
<pb/>Rökelsealtaret gjordes av akacieträ. Det var en halv meter i fyrkant och en meter högt och dess horn var gjorda i ett stycke med själva altaret.


text:
Sedan gjorde han två guldringar som sattes fast nedanför kanten på två motsatta sidor för att hålla stängerna som man kunde bära altaret med.


text:
<pb/>Han gjorde den heliga smörjelseoljan och den rena, välluktande rökelsen, konstfärdigt tillredda.


text:
I vart och ett av de fyra hörnen gjorde han ett horn gjort i ett stycke med altaret. Altaret drog han över med koppar.


text:
Han gjorde också ett galler, ett kopparnät, som sattes nertill under altarlisten och räckte upp till halva höjden av altaret.


text:
Dem sköt han in i ringarna på altarets sidor så att altaret kunde bäras. Altaret gjorde han av plankor och lämnade det öppet inuti.


text:
<pb/>Till tvättfatet och ställningen som båda var av koppar använde han speglar<f>[77]</f>, gåvor från de kvinnor som tjänstgjorde vid ingången till uppenbarelsetältet.


text:
<pb/>Sedan gjorde han förgården. På den södra sidan gjordes 50 meter långa förhängen av tvinnat fint lingarn


text:
På den norra sidan gjordes också 50 meter långa förhängen, med 20 stolpar och 20 socklar av koppar och med krokar och band av silver.


text:
På den västra sidan gjordes 25 meter långa förhängen med tio stolpar och tio socklar med hakar och band av silver.


text:
Stolparnas socklar var av koppar, och alla hakar och band var av silver, och stolphuvudena överdrogs också med silver. Alla förgårdens stolpar hade band av silver.


text:
<pb/>Förhänget för ingången till förgården var gjort i brokig vävnad av blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn. Det var 10 meter långt och 2,5 meter högt, efter tygets bredd, i likhet med förhänget runt förgården.


text:
Till det gjordes fyra stolpar med fyra socklar av koppar och med hakar och band av silver och stolphuvudena var också överdragna med silver.


text:
<pb/>Följande är en sammanfattning av hur mycket som användes till boningen, förbundstecknets boning, sammanställd på Moses befallning genom leviternas försorg och under ledning av Itamar, prästen Arons son.


text:
Besalel, Uris son och sonson till Hur av Judas stam, hade gjort allting såsom HERREN hade befallt Mose.


text:
Som medhjälpare hade han Oholiav, Achisamaks son, av Dans stam. Denne var också en kunnig yrkesman och skicklig i snideri och design och i att väva konstvävnad med blått, purpurrött, karmosinrött och fint lingarn.


text:
<pb/>Folket gav offergåvor av guld till en vikt av drygt ett ton, och allt detta användes till boningen med dess tillbehör.<f>[78]</f>


text:
Till socklarna för helgedomens väggar och socklarna för förhänget gick det åt närmare tre och ett halvt ton silver, 34 kilo till varje sockel.


text:
vilket användes till socklarna vid uppenbarelsetältets ingång och till kopparaltaret med kopparnätet och altarets övriga tillbehör,


text:
samt till socklarna runt förgården och socklarna till förgårdens port samt till alla pluggar till boningen och förgården.


text:
<pb/>Man gjorde heliga kläder åt Aron av blått, purpurrött och karmosinrött garn för tjänsten i helgedomen, så som HERREN hade befallt Mose.


text:
Man hamrade ut guld till tunna plåtar, som man skar i trådar och vävde in med det blåa, purpurröda, karmosinröda och fina lingarnet till en konstvävnad.


text:
<pb/>De gjorde axelstycken till efoden, som skulle fästas i dess båda kanter för att hålla ihop den.


text:
Efodens bälte vävdes i ett stycke på samma sätt i guld, blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn, så som HERREN hade befallt Mose.


text:
Onyxstenarna var infattade i flätverk av guld, med namnen på Israels söner ingraverade, som på ett sigill.


text:
Dessa stenar fästes på efodens axelstycken som en påminnelse om Israels söner, så som HERREN hade befallt Mose.


text:
<pb/>Bröstskölden gjordes också i konstvävnad, precis som efoden, av guld, blått, purpurrött, karmosinrött och tvinnat fint lingarn.


text:
De gjorde sedan två andra guldringar som de fäste framtill på efodens axelstycken, längst ner vid sömmen ovanför bältet.


text:
Bröstskölden bands fast vid sina ringar till efodens ringar med ett blått snöre, så att den satt ovanför efodens bälte och inte skulle lossna från efoden. Så hade HERREN befallt Mose.


text:
Runt fållen fäste man granatäpplen, som var gjorda av blått, purpurrött och karmosinrött tvinnat garn.


text:
ett granatäpple och en bjällra växelvis runt fållen på kåpan. Denna kåpa skulle bäras vid tjänstgöring så som HERREN hade befallt Mose.


text:
likaså vävdes bältet i brokig väv av tvinnat fint lingarn, blått, purpurrött och karmosinrött, så som HERREN hade befallt Mose.


text:
Sedan gjorde de plattan och det heliga diademet av rent guld och graverade in, som man graverar i ett sigill, ”Helgad åt HERREN”.


text:
Man fäste ett blått snöre på den och satte den upptill på turbanen, så som HERREN hade befallt Mose.


text:
<pb/>Slutligen var allt arbete med boningen, uppenbarelsetältet, färdigt. Israeliterna gjorde allting som HERREN befallt Mose.


text:
<pb/>Sedan förde man fram hela tältet till Mose: boningen och allt som tillhörde det, hakarna, brädorna, tvärstängerna, stolparna, socklarna,


text:
förhängena till förgården, stolparna och deras socklar, förhänget till förgårdens port, linorna och pluggarna och alla redskap som behövs för tjänsten i boningen, i uppenbarelsetältet,


text:
Mose inspekterade allt arbete de utfört och såg att allt var gjort som HERREN hade befallt, och han välsignade dem.


text:
Inuti det ska du placera arken med förbundstecknet, och sedan ska du hänga upp förhänget framför arken.


text:
<pb/>Guldaltaret för rökelsen ska du placera framför arken med förbundstecknet. Sätt upp förhänget framför ingången till boningen


text:
<pb/>Därefter ska du ta smörjelseoljan och smörja hela boningen och allt som finns inne i det, tillbehör och inredning, för att det ska bli helgat.


text:
Smörj med smörjelseolja brännofferaltaret och dess tillbehör och helga det, för sedan ska altaret vara högheligt.


text:
<pb/>För sedan fram Aron och hans söner till ingången av uppenbarelsetältet och tvätta dem med vatten


text:
och ta på Aron de heliga kläderna och smörj honom, så att han blir helgad till att tjäna mig som präst.


text:
och smörj dem, som du gjorde med deras far, så att de kan tjäna mig som präster. Deras smörjelse till prästtjänst ska sedan gälla för all framtid, från generation till generation.”


text:
Mose satte upp det, ställde socklarna på plats, satte upp brädorna, sköt in tvärstängerna och satte upp stolparna.


text:
Sedan bredde han ut tältduken över boningen och lade på överdraget på tältet så som HERREN hade befallt honom.


text:
<pb/>Inne i arken placerade han förbundstecknet, satte bärstängerna på plats och placerade försoningsstället ovanpå arken.


text:
Sedan förde han in arken i boningen och satte upp förhänget för att dölja arken med förbundstecknet så som HERREN hade befallt honom.


text:
ställde brännofferaltaret vid ingången till boningen, uppenbarelsetältet, och offrade brännoffer och matoffer på det så som HERREN hade befallt honom.


text:
<pb/>Sedan ställde han tvättfatet mellan uppenbarelsetältet och altaret och fyllde det med vatten för tvättning.


text:
<pb/>Därefter satte han upp inhägnaden till förgården som skulle omge boningen och altaret och satte upp förhänget för ingången till förgården. Och så avslutade Mose arbetet.


text:
Mose kunde inte gå in i uppenbarelsetältet, därför att molnet fanns där och HERRENS härlighet fyllde boningen.


text:
<pb/>HERRENS moln vilade över boningen under dagarna och på nätterna fanns en eld i molnet, så att Israels folk alltid kunde se det under hela sin resa.


text:
”Säg till israeliterna: ’När någon av er bär fram offer åt HERREN, ska han ta djur från nöt- eller småboskapen.


text:
<pb/>Om hans offer är tänkt som ett brännoffer från nötboskapen, ska han ta en felfri tjur. Han ska leda fram tjuren till uppenbarelsetältets ingång, för att vara HERREN till välbehag.


text:
Där ska han lägga sin hand på dess huvud och djuret accepteras då i stället för honom, så att han försonas.


text:
Sedan ska han slakta tjuren inför HERREN, och Arons söner, prästerna, ska bära fram blodet och stänka det på alla sidor av det altare som står vid ingången till uppenbarelsetältet.


text:
Inälvorna och benen ska han tvätta och sedan ska prästerna bränna dem på altaret. Detta är ett eldoffer<f>[1]</f> och ett brännoffer, en välbehaglig lukt för HERREN.


text:
Han ska slakta det inför HERREN på norra sidan av altaret och Arons söner, prästerna, ska stänka av blodet på altarets alla sidor.


text:
Sedan ska han stycka det och prästen ska lägga styckena tillsammans med huvudet och fettet på veden som brinner på altaret,


text:
men inälvorna och benen ska först tvättas i vatten. Sedan ska prästen bränna alltsammans på altaret som ett brännoffer, ett eldoffer, en välbehaglig lukt för HERREN.


text:
Prästen ska bära fram fågeln till altaret och vrida nacken av den. Den ska brännas på altaret och blodet ska pressas ut vid sidan av altaret.


text:
Han ska ta fågeln i vingarna och fläka upp den utan att slita den i stycken. Prästen ska sedan bränna den på altaret på den brinnande veden som ett brännoffer, ett eldoffer, en välbehaglig lukt för HERREN.


text:
<pb/>Den som vill bära fram ett matoffer till HERREN ska ta fint mjöl, hälla olja över det och sedan lägga rökelse ovanpå.


text:
Sedan ska han komma med det till Arons söner, prästerna, och prästen ska ta en handfull av mjölet och oljan och all rökelsen och bränna detta påminnelseoffer på altaret som ett eldoffer som en välbehaglig lukt för HERREN.


text:
<pb/>Om bröd som är bakat i ugn ges som matoffer, måste det vara gjort av fint mjöl, kakor bakade utan jäst och med olja eller osyrade tunnkakor smorda med olja.


text:
<pb/>Vilket av dessa tillredningssätt du än väljer ska du bära matoffret till HERREN och ge det till prästen och han ska ta det till altaret.


text:
<pb/>Prästen ska sedan ta en del av matoffret som ett påminnelseoffer och bränna det på altaret som eldoffer, en välbehaglig lukt inför HERREN.


text:
<pb/>Använd aldrig jäst i ett matoffer som ni ger åt HERREN. Varken jäst eller honung får brännas som eldoffer inför HERREN.


text:
Ni kan offra sådant som förstlingsoffer men inte bränna på altaret som en välbehaglig lukt för HERREN.


text:
<pb/>Alla matoffer måste vara beströdda med salt. Utelämna inte från dina matoffer saltet som hör till din Guds förbund. Tillsätt salt till alla dina offer.


text:
Sedan ska prästen bränna en del av den krossade säden blandad med olja som påminnelseoffer och all rökelsen och bränna det som ett eldoffer inför HERREN.


text:
<pb/>När någon vill ge ett gemenskapsoffer och ta ett djur från nötboskapen, kan han offra antingen en tjur eller en ko till HERREN, men djuret måste vara felfritt.


text:
Han ska lägga sin hand på dess huvud och slakta det vid ingången till uppenbarelsetältet. Sedan ska Arons söner, prästerna, stänka blodet på altarets alla sidor.


text:
Från gemenskapsoffret ska han sedan ge som eldoffer åt HERREN fettet som täcker kroppens inre delar och är i dem,


text:
de båda njurarna med det fett som sitter på låren, samt fettet runt levern som han tar ut tillsammans med njurarna.


text:
Aron och hans söner ska sedan bränna det på brännoffret på altaret på den brinnande veden som ett eldoffer, en välbehaglig lukt för HERREN.


text:
<pb/>Om ett djur från småboskapen används som gemenskapsoffer till HERREN får det inte ha något fel och det kan antingen vara en hanne eller en hona.


text:
lägga sin hand på dess huvud och slakta det framför uppenbarelsetältet. Arons söner ska stänka blodet på altarets alla sidor.


text:
Av gemenskapsoffret ska han sedan ge som eldoffer åt HERREN dess fett, hela svansen, avhuggen invid ryggraden, fettet som täcker de inre organen och är i dem,


text:
de båda njurarna och fettet som sitter på låren samt på levern som han tar ut tillsammans med njurarna.


text:
ska han lägga sin hand på dess huvud och slakta den framför uppenbarelsetältet. Arons söner ska stänka dess blod på altarets alla sidor.


text:
Sedan ska han av sitt offer ge som eldoffer till HERREN fettet som täcker de inre organen och är i dem,


text:
de båda njurarna och fettet som sitter på låren och runt levern som han tar ut tillsammans med njurarna.


text:
Prästen bränner det på altaret som matoffer, som ett eldoffer, en välbehaglig lukt för HERREN. Allt fett tillhör HERREN.


text:
<pb/>”Säg till israeliterna att följande gäller för dem som oavsiktligt syndar och bryter mot något av HERRENS bud:


text:
<pb/>’Om den smorde prästen syndar och drar skuld över folket, måste han offra en ung felfri tjur som ett syndoffer inför HERREN för den synd han begått.


text:
Han ska föra fram den till ingången till uppenbarelsetältet, lägga sin hand på dess huvud och slakta den inför HERREN.


text:
Prästen ska sedan stryka en del av blodet på rökelsealtarets horn inför HERREN i uppenbarelsetältet. Resten av blodet ska hällas ut vid foten av brännofferaltaret vid ingången till uppenbarelsetältet.


text:
de båda njurarna och fettet runt dem, fettet på låren och på levern som han tar ut tillsammans med njurarna,


text:
precis som man gör med tjuren eller kon när man bär fram gemenskapsoffer. Prästen ska bränna det på brännofferaltaret.


text:
det som är kvar av tjuren ska föras bort till den rena plats utanför lägret dit askan bärs. Där ska alltsammans brännas upp med ved.


text:
<pb/>Om hela Israels menighet syndar oavsiktligt och gör något som något av HERRENS bud förbjuder, är de skyldiga.


text:
När man får insikt om sin begångna synd, ska församlingen offra en ung tjur som syndoffer och föra fram den till uppenbarelsetältet.


text:
Där ska de äldste i menigheten lägga sina händer på tjurens huvud inför HERREN och sedan slakta den inför HERREN.


text:
Därefter ska han stryka blod på hornen på altaret i uppenbarelsetältet inför HERREN och resten av blodet ska hällas ut vid foten av brännofferaltaret vid ingången till uppenbarelsetältet.


text:
Han ska följa samma procedur som han gjorde med syndoffertjuren. På så sätt ska prästen skaffa försoning för folket och de ska få förlåtelse.


text:
Prästen ska ta ut den offrade tjuren utanför lägret och bränna den där precis som han gjorde med den första tjuren. Det här är ett syndoffer för församlingen.


text:
<pb/>När någon av ledarna oavsiktligt syndar mot något av HERREN, sin Guds, bud och gör något förbjudet är han skyldig.


text:
Han ska lägga sin hand på dess huvud och slakta den på det ställe där man slaktar brännoffren inför HERREN. Detta är ett syndoffer.


text:
Sedan ska prästen ta en del av blodet och stryka det med sitt finger på hornen till brännofferaltaret. Resten av blodet ska hällas ut vid foten av altaret.


text:
Allt fett ska brännas upp på altaret alldeles som man gör med fettet från ett gemenskapsoffer. På så sätt ska prästen försona hans synd och han ska få förlåtelse.


text:
Men så snart han får insikt om den synd som han begått, ska han som offer bära fram en felfri get av honkön för sin synd.


text:
Han ska lägga sin hand på syndoffrets huvud och slakta det på det ställe där man slaktar brännoffren.


text:
Prästen ska ta en del av blodet och med sitt finger stryka det på brännofferaltarets horn. Resten ska han hälla ut vid altarets fot.


text:
Allt fettet ska tas ut precis som vid ett gemenskapsoffer och prästen ska bränna det på altaret som en välbehaglig lukt för HERREN. På så sätt skaffar prästen försoning åt honom och han får förlåtelse.


text:
Han ska lägga sin hand på dess huvud och slakta det som ett syndoffer på det ställe där man slaktar brännoffren.


text:
Prästen ska ta en del av blodet och med sitt finger stryka det på brännofferaltarets horn och resten av blodet ska hällas ut vid altarets fot.


text:
Fettet ska tas bort som när man bär fram lamm till gemenskapsoffer och prästen ska bränna det på altaret ovanpå det eldoffer som offrats till HERREN. Prästen skaffar på så sätt försoning åt honom för den synd som han har begått och han ska få förlåtelse.


text:
<pb/>Den som officiellt uppmanas vittna om vad han hört och vet men vägrar och därigenom syndar, blir skyldig.


text:
Den som rör vid något som är orent, till exempel ett orent dött djur vare sig det är vilt eller tamt eller något småkryp, blir oren även om han inte märker när han rör vid det och är således skyldig.


text:
Den som utan att märka det rör vid något orent från en människa bär på skuld så snart han märker att han har rört vid detta.


text:
<pb/>Om någon avlägger ett löfte utan att tänka sig för vare sig det gäller en god eller dålig sak, vad man nu än tanklöst kan svära, är han skyldig när han inser sitt lättvindiga löfte.


text:
och som offer för sin synd bära fram ett får eller en get av honkön till HERREN. Prästen ska så skaffa försoning åt honom för hans synd.


text:
<pb/>Om han inte har råd med ett sådant djur, ska han ta två turturduvor eller två unga duvor till HERREN en som syndoffer och en som brännoffer.


text:
Han ska ge dem till prästen som ska offra den första som syndoffer. Han ska vrida nacken av den utan att skilja huvudet från kroppen.


text:
Sedan ska han stänka en del av syndoffrets blod på sidan av altaret och resten ska pressas ut vid foten av altaret. Detta är ett syndoffer.


text:
Därefter ska han offra den andra duvan som ett brännoffer på föreskrivet sätt. På så sätt ska prästen skaffa försoning åt honom för hans synd och han får förlåtelse.


text:
<pb/>Om han inte ens har råd med två turturduvor eller två unga duvor, får han som syndoffer i stället ta tre och en halv liter fint mjöl. Han får inte blanda det med olja eller lägga rökelse på det eftersom det är ett syndoffer.


text:
Han ska ge det till prästen och denne ska ta en handfull av det som ett påminnelseoffer och bränna det på altaret tillsammans med HERRENS eldoffer. Det är ett syndoffer.


text:
På så sätt ska prästen skaffa försoning åt honom för den av dessa synder som han begått och han ska få förlåtelse. Resten av offret ska tillhöra prästen precis som när det gäller matoffer.’ ”


text:
”Om någon handlar trolöst och syndar genom att ouppsåtligt orena det som är helgat åt HERREN, ska han bära fram en felfri bagge som skuldoffer<f>[2]</f> till HERREN efter ett värde bestämt i silver efter tempelvikt. Det är ett skuldoffer.


text:
Han ska ersätta det han försummat av det heliga och lägga därtill tjugo procent. Han ska ge det till prästen och prästen ska skaffa försoning åt honom med baggen som skuldoffer och han får förlåtelse.


text:
<pb/>När någon syndar utan att veta det och bryter mot något av HERRENS bud och gör något som inte är tillåtet, blir han skyldig och ansvarig för det.


text:
Han ska komma till prästen med en felfri bagge från småboskapen eller dess värde som skuldoffer. Prästen ska skaffa försoning åt honom för hans oavsiktliga, omedvetna synd och han får förlåtelse.


text:
”Om någon syndar och handlar trolöst mot HERREN så att han bedrar sin nästa i fråga om något som anförtrotts åt honom eller överlämnats i hans omvårdnad eller om han stjäl eller lurar till sig något


text:
eller om han hittat något som andra har tappat men ljuger om det eller om han svär falskt om vilken synd som helst som en människa kan begå,


text:
ska han som syndat och gjort sig skyldig återlämna det han stulit eller tvingat till sig eller som anförtrotts honom eller som han hittat


text:
eller som han svurit falskt om. Han ska ersätta det till dess fulla värde plus tjugo procent. Samma dag ska han skaffa fram sitt skuldoffer.


text:
Skuldoffret ska bestå av en felfri bagge som han tar från småboskapen eller dess bestämda värde. Han ska föra den fram till prästen inför HERREN.


text:
Prästen ska skaffa försoning åt honom inför HERREN och han ska då få förlåtelse för vad det än är han gjort sig skyldig till.”


text:
”Ge Aron och hans söner denna befallning beträffande lagen om brännoffer: ’Brännoffret ska ligga kvar på altarets härd hela natten till morgonen och elden ska hållas vid liv.


text:
Prästen ska ta på sig sina kläder och underkläder av linne, ta bort askan som finns kvar efter brännoffret och lägga den vid sidan av altaret.


text:
Elden på altaret ska hållas brinnande. Den får inte slockna. Prästen ska lägga på färsk ved varje morgon, placera brännoffret ovanpå den och bränna fettet från gemenskapsoffret.


text:
Den av Arons söner som blir smord till präst i hans ställe ska sedan ta en handfull av det fint malda mjölet med den inblandade oljan och all rökelsen som ligger på matoffret och bränna detta påminnelseoffer på altaret som en välbehaglig lukt inför HERREN.


text:
Sedan ska resten tillfalla Aron och hans söner till mat. Det ska ätas osyrat på en helig plats på uppenbarelsetältets förgård.


text:
Det måste bakas utan surdeg. Jag har gett prästerna denna del av eldoffren som gjorts i ordning åt mig. Det är högheligt precis som syndoffret och skuldoffret.


text:
Det får ätas av manliga ättlingar till Aron i kommande generationer som deras del av HERRENS eldoffer. Allt som rör vid detta blir heligt.’ ”


text:
”På den dag när Aron och hans söner blir smorda till och avskilda för sin uppgift som präster, ska de bära fram ett matoffer till HERREN av tre och en halv liter fint mjöl. Hälften ska offras på morgonen och hälften på kvällen.


text:
Det ska tillagas på en plåt, man ska använda olja, det ska blandas väl och sedan bäras fram brutet i bitar som ett matoffer till HERREN, som en välbehaglig lukt inför HERREN.


text:
När prästernas söner ersätter sina fäder, ska de tillreda det när de blir smorda. Detta är en evig ordning. Dessa offer ska brännas upp helt inför HERREN.


text:
”Säg till Aron och hans söner att det här är lagen angående syndoffer: ’Dessa syndoffer är högheliga och ska slaktas inför HERREN på den plats där brännofferdjuren slaktas.


text:
Allt som kommer i beröring med detta kött blir heligt. Om något av blodet kommer på ett klädesplagg, måste det tvättas på en helig plats.


text:
Lerkrukan som köttet kokats i måste slås sönder. Om det är ett kopparkärl som använts, ska det skuras och sköljas med vatten.


text:
Men man får inte äta syndoffret vars blod tagits in i tältet för att skaffa försoning i helgedomen. Det ska brännas upp.


text:
Skuldoffersdjuret ska slaktas på den plats där brännoffersdjuren slaktas och dess blod ska stänkas på alla sidor av altaret.


text:
Bara manliga medlemmar av prästsläkten får äta av det och det måste ätas på en helig plats för det är högheligt.


text:
<pb/>Samma lag gäller både syndoffret och skuldoffret. Det tillhör den präst som bringar försoning med det.


text:
Alla matoffer som är bakade i ugn, kokta i gryta eller stekta på plåt ska tillfalla den präst som för fram dem.


text:
Alla andra matoffer, vare sig de är blandade med olja eller inte, tillfaller Arons söner likadant åt dem alla.


text:
<pb/>Om någon offrar det som tackoffer ska han med det offra osyrade bröd bakade med olja, tillsammans med osyrade tunnbröd, smorda med olja och bröd av fint mjöl och olja som knådats väl.


text:
En av varje slag ska bäras fram som gåva inför HERREN och tillfaller sedan den präst som stänker av blodet från gemenskapsofferdjuret.


text:
Sedan ska köttet från gemenskapsofferdjuret som offrats som tackoffer ätas upp samma dag som det offrats och ingenting får lämnas kvar till morgonen.


text:
<pb/>Men om någon bär fram ett slaktoffer som är ett löftesoffer eller ett frivilligt offer ska det ätas samma dag som offret bärs fram, men det som blir över kan ätas följande dag.


text:
Om något av det äts på den tredje dagen är det inte accepterat. Offret räknas inte den till godo som bar fram det och det är orent. Den som äter det drar över sig skuld.


text:
<pb/>Kött som kommer i beröring med något som är orent får inte ätas utan ska brännas upp. Kött får bara ätas av den som själv är ren.


text:
Den som rör vid något orent, vare sig det kommer från en människa eller ett orent djur eller något annat orent och sedan äter kött från HERRENS gemenskapsoffer, ska utrotas ur sitt folk.’ ”


text:
Den som äter fettet från ett djur som burits fram som eldoffer till HERREN ska utrotas ur sitt folk.


text:
”Säg till Israels folk att den som vill bära fram ett gemenskapsoffer till HERREN, ska av offret bära fram en gåva till HERREN.


text:
Han ska med egna händer bära fram HERRENS eldoffer, fettet och bringan, och lyfta upp bringan till ett offer inför HERREN.


text:
Av israeliternas gemenskapsoffer har jag nämligen gett bringan som lyfts upp och låret som lämnats som offergåva till prästen Aron och hans söner. De måste alltid få denna del av offret av israeliterna.”


text:
<pb/>Detta är Arons och hans söners andel av HERRENS eldoffer från den dagen de fördes fram och blev HERRENS präster.


text:
På den dag de smordes befallde HERREN att israeliterna skulle ge dessa delar till dem. Detta är deras rätt för alla tider från generation till generation.


text:
<pb/>Detta är lagarna om brännoffret, matoffret, syndoffret, skuldoffret, invigningsoffret och gemenskapsoffret


text:
som HERREN gav Mose på berget Sinai då han befallde israeliterna att bära fram offer till HERREN i Sinai öken.


text:
<pb/>”Ta med dig Aron och hans söner, deras kläder, smörjelseoljan, syndoffertjuren, de två baggarna och korgen med brödet som är bakat utan jäst


text:
<pb/>Mose gjorde som HERREN sagt och när menigheten var samlad vid ingången till uppenbarelsetältet,


text:
Han klädde på Aron tunikan, spände på honom bältet, satte på honom kåpan och efoden, fäste den med skärpet och drog åt den.


text:
På Arons huvud satte han turbanen med dess guldplatta, det heliga diademet, precis som HERREN hade befallt honom.


text:
<pb/>Sedan tog Mose smörjelseoljan och smorde boningen och allting som fanns inne i den för att på så sätt helga allt.


text:
Han stänkte olja på altaret sju gånger och smorde det likaså altarets tillbehör och tvättfatet och dess ställning för att helga dem.


text:
Sedan förde Mose fram Arons söner, satte på dem deras tunikor, spände om dem bälten och satte på dem huvudbindlar, precis som HERREN hade befallt honom.


text:
Därefter slaktade Mose den. Med sitt finger strök han en del av blodet på altarets fyra horn för att helga det och hällde ut resten av blodet vid altarets fot. På så sätt invigde han det och försonade det.


text:
Han tog fettet runt inälvorna, fettet runt levern, de båda njurarna och fettet runt dem och brände alltsammans på altaret.


text:
Därefter tvättade han inälvorna och benen med vatten och brände upp hela baggen på altaret som ett brännoffer, en välbehaglig lukt för HERREN, ett eldoffer åt HERREN, såsom HERREN hade befallt Mose.


text:
<pb/>Sedan bar Mose fram den andra baggen för invigningen. Aron och hans söner lade sina händer på dess huvud.


text:
Sedan förde han fram Arons söner och strök på samma sätt blod på deras högra örsnibbar, högra tummar och högra stortår. Resten av blodet stänkte han på altarets sidor runtom.


text:
<pb/>Därefter tog han fettet, svansen, fettet runt inälvorna och runt levern, de båda njurarna med deras fett och det högra lårstycket


text:
och placerade ovanpå detta ett osyrat bröd, en kaka bakad med olja och ett tunnbröd, alltsammans hämtat från den korg som hade ställts inför HERREN.


text:
Allt detta lades i händerna på Aron och hans söner för att de skulle lyfta fram det som ett offer inför HERREN.


text:
Mose tog det sedan tillbaka från dem och brände det på altaret tillsammans med brännoffret. Detta var ett prästvigningsoffer, en välbehaglig lukt inför HERREN, ett eldoffer åt HERREN.


text:
Mose tog också bringan och lyfte upp den inför HERREN som ett lyftoffer. Detta var Moses del av invigningsoffret, precis som HERREN hade befallt honom.


text:
<pb/>Han tog sedan av smörjelseoljan och lite av blodet på altaret och stänkte det både på Aron och hans kläder och på hans söner och på deras kläder. På så sätt invigde han Aron och hans kläder och hans söner och deras kläder.


text:
<pb/>Sedan sa Mose till Aron och hans söner: ”Koka köttet vid uppenbarelsetältets ingång och ät det tillsammans med brödet som finns i invigningskorgen, precis som jag har sagt till er. Aron och hans söner ska äta det.


text:
<pb/>Ni får inte lämna uppenbarelsetältets ingång på sju dagar för er invigning ska pågå i sju dagar.


text:
Det som har skett idag har HERREN befallt att det ska ske i fortsättningen också för att ni ska få försoning.


text:
Ni ska stanna vid uppenbarelsetältets ingång dygnet runt i en vecka och följa HERRENS förordningar för att ni inte ska dö. Så har jag blivit befalld.”


text:
Han sa till Aron: ”Ta en tjurkalv till syndoffer och en bagge till brännoffer, båda felfria, och för fram dem inför HERREN.


text:
Säg till Israels folk att ta en bock till syndoffer och en kalv och ett lamm till brännoffer. Båda ska vara årsgamla och felfria.


text:
Ta också ett gemenskapsoffer till HERREN bestående av en tjur och en bagge och ett matoffer av mjöl blandat med olja. I dag ska nämligen HERREN uppenbara sig för er.”


text:
<pb/>De ledde alltså fram allt detta till uppenbarelsetältet som Mose hade befallt och hela församlingen kom och ställde sig inför HERREN.


text:
<pb/>Sedan bad Mose Aron att gå fram till altaret, offra sitt syndoffer och brännoffer och skaffa försoning för sig själv och folket och sedan offra folkets offer för att försona dem så som HERREN hade befallt.


text:
Hans söner förde fram blodet åt honom och han doppade sitt finger i det, strök det på altarets fyra horn och hällde ut resten vid foten av altaret.


text:
På altaret brände han enligt HERRENS befallning till Mose upp syndoffrets fett, njurarna, fettet runt dessa och fettet runt levern,


text:
Därefter slaktade han brännoffersdjuret, hans söner gav honom blodet och han stänkte det på altarets alla sidor.


text:
De bar fram till honom stycke efter stycke av djuret, även dess huvud, och han brände upp alltsammans på altaret.


text:
<pb/>Därefter bar han fram folkets offer. Han slaktade bocken och offrade folkets syndoffer på samma sätt som han gjort med det förra offret.


text:
<pb/>Sedan bar han fram matoffret. Han tog en handfull av det och brände det på altaret förutom morgonens brännoffer.


text:
<pb/>Han slaktade tjuren och baggen, folkets gemenskapsoffer. Arons söner bar fram blodet till honom och han stänkte det på altarets alla sidor.


text:
Fettet från tjuren och baggen, fettet från deras svansar, fettet runt inälvorna och fettet runt njurarna och levern


text:
Men han lyfte upp bringorna och högra låret inför HERREN som ett lyftoffer, så som Mose hade befallt.


text:
<pb/>Därefter välsignade Aron folket med sina händer utsträckta mot dem och kom sedan ner från altaret efter att ha offrat syndoffret, brännoffret och gemenskapsoffret.


text:
Mose och Aron gick in i uppenbarelsetältet och när de kom ut igen, välsignade de folket och HERRENS härlighet visade sig för hela folket.


text:
Eld kom då ner från HERREN och förtärde brännoffret och fettet på altaret. När folket såg detta jublade de och föll ner på marken.


text:
<pb/>Men Arons söner Nadav och Avihu tog var sitt fyrfat, lade eld i dem och rökelse på elden och frambar otillåten eld inför HERREN, en eld som han inte hade befallt.


text:
Då sa Mose till Aron: ”Detta är vad HERREN menade när han sa: <pb/><t>’Jag ska visa mig helig bland dem</t> <t>som söker mig och står mig nära,</t> <t>och jag ska förhärligas inför allt folket.’ ”</t> <pb/>Aron sa inte ett enda ord.


text:
<pb/>Mose skickade sedan efter Mishael och Elsafan, söner till Arons farbror Ussiel, och sa till dem: ”Gå och hämta era kusiner från helgedomen och bär ut dem utanför lägret.”


text:
<pb/>De gick då och hämtade dem och bar ut dem utanför lägret i deras tunikor, så som Mose hade befallt.


text:
<pb/>Mose sa sedan till Aron och hans söner Elasar och Itamar: ”Låt inte ert hår vara okammat och riv inte sönder era kläder<f>[3]</f> för att ni inte ska dö och hela folket drabbas av vrede. Men era släktingar och alla andra i Israel kan sörja dem som elden från HERREN förbrände.


text:
Men ni får inte lämna ingången till uppenbarelsetältet för då kommer ni att straffas med döden för ni är smorda med HERRENS smörjelseolja.” <pb/>De gjorde precis som Mose hade befallt.


text:
”Du och dina söner ska aldrig dricka vin eller starka drycker när ni går in i uppenbarelsetältet, för då kommer ni att dö. Den regeln ska vara oföränderlig och gälla från generation till generation


text:
<pb/>Sedan sa Mose till Aron och de av hans söner som fanns kvar i livet, Elasar och Itamar: ”Ta vad som är kvar av matoffret när en handfull av det har blivit bränt på altaret åt HERREN. Ät det osyrat vid altaret. Offret är högheligt.


text:
Därför måste ni äta det på en helig plats. Den delen av eldoffret till HERREN tillhör er och era söner för det har jag fått befallning om.


text:
Men bringan som har lyfts upp och låret som getts till HERREN kan ätas på vilken ren plats som helst. De tillfaller dig och dina söner och döttrar som er del av israeliternas gemenskapsoffer.


text:
<pb/>Låret som gavs ska tillsammans med bringan som lyftes upp som offer bäras fram tillsammans med fettet från eldoffret och lyftas fram inför HERREN som ett lyftoffer. Sedan tillfaller det dig och dina barn som er andel för all framtid för det har HERREN befallt.”


text:
<pb/>Sedan letade Mose efter bocken till syndoffret och upptäckte att den hade blivit uppbränd. Då blev han vred på Elasar och Itamar, Arons återstående söner och sa:


text:
”Varför har ni inte ätit upp syndoffret på den heliga platsen? Offret är högheligt, och det har getts till er för att ta bort menighetens skuld och skaffa försoning för dem inför HERREN.


text:
Eftersom blodet inte fördes in i helgedomens inre, skulle ni ha ätit köttet på helig plats som jag befallde er.”


text:
<pb/>Men Aron sa till Mose: ”De offrade sitt syndoffer och sitt brännoffer inför HERREN och mig har det hänt som har hänt. Skulle det ha behagat HERREN om jag hade ätit syndoffret på en sådan här dag?”


text:
Dock ska ni inte äta följande, trots att de idisslar eller har kluvna klövar: kamelen som visserligen idisslar men inte har några klövar den ska vara oren för er,


text:
<pb/>Av det som lever i vatten får ni bara äta det som har fenor och fjäll, vare sig de lever i floderna eller i havet,


text:
men allt annat i haven och i floderna som inte har fenor och fjäll, såväl smådjur som andra vattenlevande djur, ska ni avsky.


text:
De ska alltså vara avskyvärda för er. Ni får inte äta deras kött och ni ska avsky deras döda kroppar.


text:
<pb/>Bland fåglarna<f>[4]</f> är det dessa ni ska avsky och inte äta utan avsky: örn, lammgam, grågam,


text:
och den som tagit upp en sådan död kropp måste tvätta sina kläder. Han ska vara oren ända till kvällen.


text:
<pb/>Alla djur som bara har delvis kluvna hovar eller djur som inte idisslar ska vara orena för er. Den som rör vid dem blir oren.


text:
<pb/>Fyrfotadjur som går på tassar ska också vara orena för er. Den som rör vid ett sådant djurs döda kropp ska vara oren till kvällen, och


text:
den som bär bort den döda kroppen ska tvätta sina kläder och vara oren till kvällen, för de är orena för er.


text:
<pb/>Av de smådjur<f>[6]</f> som rör sig eller krälar på marken är dessa orena för er: vessla, råtta, alla sorters ödlor,


text:
<pb/>Av alla smådjur ska dessa vara orena för er. Den som rör deras döda kroppar ska vara oren ända till kvällen,


text:
och om den döda kroppen faller ner på något, så ska det också vara orent, vare sig det är av trä eller tyg, skinn eller säck. Det som djuret kommer i beröring med måste läggas i vatten och är orent till kvällen, men sedan är det rent igen.


text:
Om någon mat, som annars kunde ha ätits, kommer i beröring med vattnet, så blir den oren. Drycker, som annars kunde ha druckits, blir också orena i orena kärl.


text:
<pb/>Allt som en sådan död kropp faller på blir orent. Om det är en lerugn eller en härd, blir den orenad och måste slås sönder. Den är oren för er.


text:
En källa eller behållare, där det finns vatten förblir däremot ren, men den som tar upp den döda kroppen blir oren.


text:
Den som äter dess kött eller bär bort den döda kroppen ska också tvätta sina kläder och vara oren till kvällen.


text:
Detta gäller både dem som tar sig fram på buken och dem som har fyra eller fler ben. Inga sådana får ätas, för de är orena.


text:
<pb/>Jag är HERREN, er Gud. Avskilj er och håll er heliga, för jag är helig. Orena er inte genom något av de djur som rör sig på marken.


text:
Jag är HERREN som ledde er ut ur Egyptens land för att vara er Gud. Håll er därför heliga, för jag är helig.


text:
<pb/>Detta är lagen beträffande landdjuren, fåglarna och allt som lever i vattnet eller krälar på jorden.


text:
”Säg till israeliterna: ’När en kvinna som är med barn föder en pojke, ska hon vara oren i sju dagar på samma sätt som när hon har sin menstruation.


text:
Sedan ska hon vänta 33 dagar för att renas från sin blödning och då får hon inte röra vid något som är heligt och inte heller gå in i helgedomen förrän hennes reningstid är över.


text:
Om det är en flicka som föds, ska modern vara oren i två veckor så som under menstruationen. Sedan ska hennes rening från blödningen pågå ytterligare 66 dagar.


text:
<pb/>När hennes reningsdagar för en son eller en dotter är över, ska hon föra fram ett årsgammalt lamm som brännoffer och en ung duva eller en turturduva som syndoffer. Hon ska föra fram dem till prästen vid ingången till uppenbarelsetältet


text:
och prästen ska offra dem inför HERREN och skaffa försoning för henne. Sedan ska hon vara ren igen efter sina blödningar. <pb/>Detta är lagen vid barnafödande, både efter en pojkes och en flickas födelse.


text:
<pb/>Om hon inte har råd att föra fram ett lamm, ska hon ta två turturduvor eller två unga duvor. Den ena ska vara till brännoffret och den andra till syndoffret. Prästen ska skaffa försoning för henne med dessa, så att hon blir ren igen.’ ”


text:
”Om någon lägger märke till en svullnad, ett utslag, en böld eller en ljus fläck på sin hud kan man misstänka spetälska.<f>[7]</f> Han måste då föras till prästen Aron eller till någon av dennes söner som är präst


text:
för att undersökas av prästen. Om håret på det sjuka stället har vitnat, och om det ser ut som om fläcken trängt djupare än huden, är det spetälska och prästen måste när han konstaterar detta förklara honom oren.


text:
<pb/>Men om den vita fläcken inte tycks ha trängt djupare ner än till huden och håret på det angripna stället inte har vitnat, ska prästen hålla honom isolerad i sju dagar.


text:
Sedan ska prästen undersöka honom igen på den sjunde dagen och om fläcken inte har förändrats och inte spritt sig, måste prästen hålla honom isolerad i ytterligare sju dagar.


text:
Därefter ska han undersöka honom än en gång på den sjunde dagen och om märkena av sjukdomen har bleknat och inte spritt sig, ska prästen meddela att han är ren. Det var då bara utslag och mannen behöver bara tvätta sina kläder för att bli ren.


text:
<pb/>Men om fläcken sprider sig på huden sedan han en gång varit hos prästen för att bli förklarad ren, måste han visa upp sig för prästen igen


text:
och om denne då konstaterar att fläcken har spritt sig, måste han förklaras som oren. Då är det spetälska.


text:
och prästen ska se efter om det finns en vit svullnad med vitnat hår på det angripna stället eller om det bildats nytt svullet kött där.


text:
Då är det spetälska och prästen ska förklara honom för oren. Mannen behöver inte isoleras för han är oren.


text:
<pb/>Men om prästen ser att spetälskan har brutit ut och spritt sig över hela kroppen, från huvudet till fötterna,


text:
När prästen ser svallköttet ska han förklara honom oren. För svallköttets skull är han nu oren. Det är spetälska.


text:
för att bli undersökt på nytt. Om fläckarna verkligen har blivit vita, ska prästen förklara honom ren. Då är han ren.


text:
men det sedan på samma ställe uppstår en vit upphöjning eller en rödvit fläck, måste mannen visa sig för prästen.


text:
Prästen ska undersöka honom. Om det har trängt ner under huden och om håret på det angripna stället har blivit vitt, ska prästen förklara honom oren för spetälska har uppstått genom bölden.


text:
Men om prästen ser att det inte finns några vita hår på stället, om fläcken tycks vara helt ytlig och har mist sin färg, ska prästen hålla honom isolerad i sju dagar.


text:
Men om fläcken inte förändras och inte blir större är den bara ett ärr efter bölden och prästen ska förklara honom ren.


text:
måste prästen undersöka den. Om håret vid brännsåret har blivit vitt och det ser ut att ha trängt djupare än huden är det spetälska som har utvecklats och prästen måste förklara honom oren; det är spetälska.


text:
Men om prästen inte upptäcker några vita hår på den ljusa fläcken och inte anser att den har trängt djupare ner än till huden och att den bleknar, ska prästen hålla honom isolerad i sju dagar


text:
och undersöka honom igen på den sjunde dagen. Om fläcken sprider sig på huden, måste prästen förklara honom oren; det är spetälska.


text:
Men om den ljusa fläcken inte ändrat sig eller spritt sig över huden eller om den bleknat, är den bara ett ärr efter brännskadan och prästen ska förklara mannen ren. Det är inget annat än ett ärr efter brännskadan.


text:
ska prästen undersöka det. Om det ser ut att vara en infektion under huden och man upptäcker gula hår i såret, måste prästen förklara den personen för oren. Det är skorv, spetälska på huvudet eller hakan.


text:
Men om prästens undersökning visar att såret inte trängt djupare än huden och att det är svarta hår i det, då ska den som undersökts hållas isolerad i sju dagar


text:
och sedan undersökas igen på den sjunde dagen. Om såret inte har spritt sig och inga gula hår visar sig och om infektionen inte tycks ha gått djupare än huden,


text:
ska man raka av håret runt det angripna stället  —  men inte i själva såret  —  och prästen ska hålla den som undersökts isolerad i ytterligare sju dagar.


text:
Prästen ska undersöka skorven igen på den sjunde dagen och om fläcken då inte har spritt sig och inte tycks ha trängt djupare än huden, ska prästen förklara honom ren och sedan han tvättat sina kläder är han ren.


text:
ska prästen efter en ny undersökning kunna förklara honom oren utan att behöva bekräfta att det finns gula hår.


text:
Fast om det visar sig att såret inte sprider sig och svart hår växer upp på det angripna stället, då är han ren och prästen ska förklara honom ren.


text:
ska prästen undersöka honom. Och om dessa fläckar sedan blir svagare är det inte spetälska utan en ofarlig hudinfektion. Han är ren.


text:
Men om det på det skalliga stället upptill eller framtill visar sig en rödvit fläck, kan det vara spetälska som brutit ut.


text:
I så fall ska prästen undersöka honom och om han finner en rödvit upphöjning upptill eller framtill som ser ut som spetälska,


text:
<pb/>Den som konstateras ha spetälska måste riva sönder sina kläder, låta håret vara oordnat, täcka nedre delen av ansiktet och ropa ut där han går fram: ’Oren, oren!’


text:
och det finns grön- eller rödaktiga fläckar på plagget, lädret, det som vävts eller virkats eller tillverkats av läder, är det spetälskemögel och i så fall måste det visas upp för prästen.


text:
Den sjunde dagen ska han undersöka det igen. Om fläcken har spritt sig på något av de plagg han lämnade till prästen är det skadligt mögel. Det angripna är då orent.


text:
Han ska bränna upp det  —  vad det än må vara för plagg, vävt eller virkat av ull eller lin eller gjort av läder som har blivit angripet av spetälskemögel. Det måste brännas upp.


text:
<pb/>Men om prästen finner att möglet inte har spritt sig på klädesplagget eller på det vävda eller virkade eller det som tillverkats av läder när han undersöker det igen,


text:
Om det inte ändrat sig efter tvätten och möglet inte spridit sig när prästen undersöker det, är det orent. Det ska brännas. Det är spetälskemögel, på vilken sida det än förekommer.


text:
Men om prästen ser att fläcken har bleknat sedan den tvättats, ska han skära bort den från kläderna eller lädern eller det vävda eller det virkade.


text:
Om den sedan kommer tillbaka på klädesplagget eller det vävda eller virkade eller av läder tillverkade föremålet är det mögel och han måste då bränna det angripna föremålet.


text:
Om det inte efter tvättningen syns något på klädesplagget eller det vävda eller virkade eller det som gjorts är av läder, är föremålet rent efter ännu en tvättning.”


text:
<pb/>Detta är lagen beträffande mögel på kläder av ylle eller lin eller saker som är vävda eller virkade liksom föremål av läder för att det ska kunna fastställas om föremålen ska förklaras som rena eller orena.


text:
ska prästen skaffa två levande rena fåglar och sedan ta lite cederträ, karmosinrött garn och några kvistar isop för den som ska förklaras ren.


text:
Den andra fågeln ska levande doppas i blodet av fågeln som slaktades över det friska vattnet, tillsammans med cederträet, det karmosinröda garnet och isopen.


text:
Sedan ska prästen sju gånger stänka blodet på mannen som blivit botad från sin spetälska och han ska förklara honom ren och sedan låta den levande fågeln flyga sin väg.


text:
<pb/>Därefter ska mannen som blivit ren tvätta sina kläder, raka av sig allt hår och bada, så att han blir ren innan han får återvända till lägret. Men han måste vänta ytterligare sju dagar innan han får gå in i sitt tält.


text:
På den sjunde dagen ska han på nytt raka av sig allt hår och skägg och båda ögonbrynen, tvätta sina kläder och bada, och efter att han rakat av allt sitt hår ska han vara ren.


text:
<pb/>På den åttonde dagen ska han ta två felfria lamm av hankön, ett felfritt årsgammalt lamm av honkön, nio liter fint mjöl blandat med olja till matoffer och ytterligare en halv liter olja<f>[9]</f>.


text:
Sedan ska prästen som förklarar honom ren ställa mannen och hans offer inför HERREN vid ingången till uppenbarelsetältet.


text:
<pb/>Prästen ska ta ett av lammen och oljan och offra det till HERREN som ett skuldoffer genom att lyfta upp det inför HERREN.


text:
Sedan ska han slakta lammet där man slaktar syndoffer- och brännofferdjur på en helig plats. Skuldoffret ska sedan ges åt prästen, precis som när man bär fram syndoffer. Det är högheligt.


text:
Prästen ska ta blodet från skuldoffret och stryka det på högra örsnibben på den som renas och också på hans högra hands tumme och på högra fotens stortå.


text:
En del av oljan som prästen har kvar i handen ska han stryka på mannens högra örsnibb, på hans högra hands tumme och stortån på hans högra fot ovanpå blodet från skuldoffret.


text:
Resten av oljan i hans hand ska användas för att smörja mannens huvud. På så sätt ska prästen skaffa mannen försoning inför HERREN.


text:
<pb/>Sedan ska prästen bära fram syndoffret och skaffa försoning för den som ska renas från sin orenhet. Efteråt ska prästen slakta brännofferdjuret


text:
och offra det tillsammans med matoffret på altaret för att skaffa försoning för honom, som därefter blir ren.


text:
<pb/>Om han är så fattig att han inte har råd med två lamm, får han bära fram bara ett lamm av hankön för skuldoffret. Detta ska lyftas upp som ett offer till försoning för honom. Vidare ska han som matoffer bära fram tre liter fint mjöl blandat med olja och dessutom en halv liter olja.


text:
<pb/>Han ska också bära fram två turturduvor eller två unga duvor efter vad han har råd till och använda en av dem till syndoffer och den andra till brännoffer.


text:
Han ska på den åttonde dagen av sin rening föra fram dem till prästen vid ingången till uppenbarelsetältet inför HERREN.


text:
Prästen ska ta skuldofferlammet och den halva litern olja och lyfta upp dem som ett lyftoffer inför HERREN.


text:
Sedan ska han slakta skuldofferlammet och stryka en del av dess blod på högra örat på den som ska renas, på hans högra tumme och på stortån på hans högra fot.


text:
Därefter ska han stryka en del av oljan från sin hand på mannens högra örsnibb, högra tumme och högra stortå ovanpå blodet från skuldoffret.


text:
Det som är kvar av oljan i hans hand ska han hälla ut över huvudet på den som ska renas till försoning för honom inför HERREN.


text:
<pb/>Sedan ska han offra en av turturduvorna eller av de två unga duvorna efter vad man haft råd med.


text:
En av dem är för syndoffret och den andra för brännoffret tillsammans med matoffret. Prästen ska skaffa försoning åt den som ska renas inför HERREN.”


text:
Detta är lagen för dem som har blivit renade från spetälska men inte har möjlighet att bära fram de offer som vanligen fordras för reningen.


text:
”När ni kommer in i Kanaans land som jag har gett er och jag låter något hus där angripas av spetälskemögel,


text:
ska ägaren till huset rapportera det för prästen och säga: ’Det ser ut som om det skulle vara mögel i mitt hus.’


text:
<pb/>Prästen ska då ge order om att huset utryms innan han undersöker det för att inte alltsammans ska anses som orent. Sedan ska han gå in och undersöka huset.


text:
På den sjunde dagen ska prästen komma tillbaka och undersöka husets väggar igen. Om fläckarna har spritt sig på väggen


text:
ska prästen ge order om att riva bort de angripna stenarna och kasta bort dem på en oren plats utanför staden.


text:
Sedan ska han ge order om att man skrapar hela huset invändigt. Den avskrapade putsen ska kastas på en oren plats utanför staden.


text:
ska prästen komma tillbaka och undersöka huset. Om han ser att fläckarna har spritt sig är det mögel och huset är orent.


text:
<pb/>Men om fläckarna inte har kommit tillbaka när prästen kommer igen för att inspektera det efter att det har blivit putsat, då ska han förklara huset rent. Då är möglet borta.


text:
Sedan ska han doppa cederträet, isopen, det karmosinröda garnet och den levande fågeln i blodet efter den fågel som slaktats samt i det friska vattnet och bestänka huset sju gånger.


text:
På så sätt ska han rena huset med fågelns blod, med det friska vattnet, med den levande fågeln, cederträt, isopen och det karmosinröda garnet.


text:
Sedan ska han låta den levande fågeln flyga bort över fälten utanför staden. Så skaffar han försoning för ett hus och renar det.”


text:
Detta gäller inte bara när flytningen pågår utan också när hans kropp håller igen den. I bägge fallen är han oren.


text:
Den som sitter där mannen med flytning suttit är själv oren till kvällen och måste tvätta sina kläder och bada.


text:
<pb/>Den som rör vid den som har flytning blir oren till kvällen och ska tvätta sina kläder och bada.


text:
<pb/>Om han med flytning spottar på någon som är ren, blir denne oren till kvällen och måste tvätta sina kläder och bada.


text:
och den som rör vid eller bär något annat som funnits under honom ska vara oren till kvällen och måste tvätta sina kläder och bada.


text:
<pb/>Om mannen med flytning rör vid någon utan att först ha tvättat händerna, måste den han rört vid tvätta sina kläder, bada och vara oren till kvällen.


text:
<pb/>När han sedan renas efter flytningen, ska han räkna sju dagar för sin rening, tvätta sina kläder och bada i friskt vatten. Därefter är han ren.


text:
På den åttonde dagen ska han ta två turturduvor eller två unga duvor och komma fram inför HERREN vid ingången till uppenbarelsetältet och ge dem till prästen.


text:
Prästen ska offra dem där, den ena som syndoffer och den andra som brännoffer. På så sätt skaffar prästen försoning för mannen inför HERREN för den flytning han haft.


text:
Om sädesvätska kommit på kläderna eller på något av läder, ska dessa tvättas och sedan förbli orena till kvällen.


text:
<pb/>När en kvinna har menstruation är hon oren i sju dagar och den som rör vid henne ska vara oren till kvällen.


text:
Den som rör vid något hon suttit på ska likaså tvätta sina kläder och bada och förbli oren till kvällen.


text:
Om någonting legat på sängen eller det hon suttit på och någon rör vid det, blir han oren till kvällen.


text:
<pb/>En man som har samlag med henne under hennes menstruation är oren i sju dagar och allt som han ligger på ska vara orent.


text:
<pb/>Om en kvinna har en blödning som varar i flera dagar utan att det är hennes menstruation eller om blödningen varar längre än normalt är hon oren så länge hon blöder på samma sätt som under hennes vanliga menstruation,


text:
så att det som kvinnan ligger på under den tiden blir orent precis som under hennes normala menstruationsperiod och samma gäller allt hon sitter på.


text:
Den som rör vid något av detta blir oren och måste tvätta sina kläder, bada och vara oren till kvällen.


text:
På den åttonde dagen ska hon ta två turturduvor eller två unga duvor och bära fram dem till prästen vid ingången till uppenbarelsetältet


text:
och prästen ska offra en som syndoffer och en som brännoffer och skaffa försoning för henne inför HERREN för orenheten under hennes blödning.


text:
<pb/>På så sätt ska ni bevara Israels folk från dess orenhet. I annat fall kommer de att dö, därför att de orenar min boning som finns bland dem.’ ”


text:
<pb/>Detta är alltså lagen för en man som blir orenad genom flytning från sitt könsorgan eller genom sädesavgång


text:
och för en kvinnas menstruationsperiod samt andra flytningar såväl hos kvinnor som män. Den gäller också för den man som har samlag med en kvinna som är oren.


text:
HERREN sa till Mose: ”Varna din bror Aron så att han inte när som helst går in i helgedomen bakom förhänget där arken och försoningsstället finns för då dör han eftersom jag vill uppenbara mig i molnet över försoningsstället.


text:
<pb/>Detta ska Aron ha med sig när han går in i helgedomen: en ungtjur till syndoffer och en bagge till brännoffer.


text:
Han ska klä på sig en helig tunika av linne och underkläder av linne, spänna om sig ett linneskärp och vira en turban av linne om huvudet. Innan han tar dessa heliga kläder på sig ska han bada i vatten.


text:
<pb/>Först ska Aron bära fram den unga tjuren som syndoffer för sig själv och därigenom skaffa försoning för sig och sin familj.


text:
Den andra bocken som tillföll Asasel ska levande ställas fram inför HERREN till försoning. Sedan ska den skickas ut i öknen till Asasel.


text:
<pb/>När Aron har offrat den unga tjuren som syndoffer till försoning för sig själv och sin familj och slaktat sin syndoffertjur,


text:
ska han ta ett fyrfat med glöd från HERRENS altare, fylla sina händer med välluktande rökelse krossad till fint pulver och bära det innanför förhänget.


text:
Där ska han inför HERREN placera rökelsen på glöden så att ett moln av rökelse täcker försoningsstället över arken med förbundstecknet för att han inte ska dö.


text:
Han ska också ta en del av tjurens blod och stänka det med sitt finger framtill på försoningsstället och sedan sju gånger framför den.


text:
<pb/>Därefter ska han gå ut och offra bocken som folkets syndoffer, bära in blodet innanför förhänget och stänka det på försoningsstället och framför den, precis som han gjorde med blodet från den unga tjuren.


text:
På så sätt skaffar han försoning åt det allra heligaste och renar det från Israels folks orenhet, brott och alla synder. På samma sätt ska han göra med uppenbarelsetältet som finns mitt bland folket i deras orenhet.


text:
Ingen får vara inne i uppenbarelsetältet när Aron går in för att skaffa försoning i det allra heligaste, inte förrän han kommit ut igen och har skaffat försoning åt sig själv och sitt hus och åt hela Israels församling.


text:
<pb/>Då ska han gå ut till altaret inför HERREN och skaffa försoning för det. Han ska stryka av blodet från den unga tjuren och från bocken på altarets horn


text:
och sju gånger stänka av blodet med fingret på altaret för att därigenom rena det från israeliternas orenhet och helga det.


text:
<pb/>När han har fullgjort försoningen för det allra heligaste, uppenbarelsetältet och altaret, ska han föra fram den levande bocken,


text:
och under det att han lägger sina båda händer på den bekänna Israels folks alla skulder, överträdelser och synder. Han ska lägga dem alla på bockens huvud och skicka ut den i öknen ledd av den man som blivit utsedd till uppgiften.


text:
<pb/>Därefter ska Aron gå in i uppenbarelsetältet, ta av sig linnekläderna han tog på sig innan han gick in i det allra heligaste och lämna dem där.


text:
Sedan ska han bada på en helig plats, ta på sig sina vanliga kläder igen och gå ut och bära fram sitt eget brännoffer och folkets brännoffer och på så sätt skaffa försoning åt sig själv och folket.


text:
<pb/>Mannen som lett ut bocken i öknen ska efteråt tvätta sina kläder och bada innan han får komma tillbaka till lägret.


text:
Den unga tjuren och bocken för syndoffret, vilkas blod förts in i det allra heligaste för att skaffa försoning, ska bäras ut utanför lägret och brännas tillsammans med huden och de inre organen.


text:
<pb/>Detta är en stadga som alltid ska följas: på den tionde dagen i sjunde månaden ska ni ödmjuka er själva och inte utföra något arbete, varken ni israeliter eller utlänningar som lever mitt ibland er.


text:
Detta är den dag då ni försonas så att ni blir rena. Ni ska renas inför HERREN från alla era synder.


text:
Försoningen ska utföras av den smorde översteprästen som blivit avskild för uppgiften efter sin far. Han ska ta på sig de heliga linnekläderna


text:
och skaffa försoning för det allra heligaste, uppenbarelsetältet, altaret, prästerna och allt folket i menigheten.


text:
Detta ska vara en evig stadga för er, försoning ska skaffas för Israels folks synder en gång om året.” <pb/>Aron gjorde så som HERREN hade befallt Mose.


text:
och inte för fram det till uppenbarelsetältets ingång som offergåva till HERREN inför hans boning, drar på sig blodskuld. Han har utgjutit blod och ska utrotas ur sitt folk.


text:
Således ska israeliterna som nu offrar på fälten i stället bära fram sina offer till HERREN, till prästen vid ingången till uppenbarelsetältet och offra dem som gemenskapsoffer åt HERREN.


text:
Prästen ska stänka av blodet på HERRENS altare vid ingången till uppenbarelsetältet och bränna fettet som en välbehaglig doft för HERREN.


text:
De ska inte längre offra till bockdemoner<f>[11]</f> som de varit otrogna med. Detta ska vara en bestående stadga för dem från generation till generation.’


text:
<pb/>Säg alltså till israeliterna: ’Vare sig det är en israelit eller en utlänning som bor bland er som frambär ett brännoffer eller slaktoffer


text:
utan att föra fram det till ingången till uppenbarelsetältet där det ska frambäras till HERREN, så ska han utrotas från sitt folk.


text:
<pb/>Och jag ska vända mitt ansikte från den person som äter något med blod i vare sig det är en israelit eller en utlänning som bor hos er. Jag ska utrota honom från hans folk.


text:
För varje varelses liv finns i blodet och jag har gett er blodet till att stänka på altaret till försoning för er. Det är blodet som ger försoning därför att det är liv.


text:
Det är därför jag sagt till israeliterna att varken de eller utlänningarna som bor bland dem ska äta blod.


text:
<pb/>Den som går ut och jagar vare sig det är en israelit eller en utlänning som bor bland er och dödar något villebråd eller en fågel av något slag som får ätas, måste tömma ut blodet och täcka över det med jord,


text:
för varje varelses liv finns i blodet. Det är därför jag har sagt till israeliterna att de aldrig ska äta blod eftersom varje varelses liv är i dess blod. Den som äter blod måste utrotas.


text:
<pb/>Var och en, israelit eller utlänning, som äter köttet från ett självdött djur eller från ett djur som dödats av ett rovdjur, måste tvätta sina kläder och bada och förbli oren till kvällen. Därefter är han ren.


text:
<pb/>Gör inte som folket i Egypten där ni bodde och inte heller som folket i Kanaan dit jag leder er. Ta inte över deras seder.


text:
<pb/>Ingen får vanära sin far genom att ligga med sin mor; hon är din mor och du får inte ha någon sexuell relation till henne.


text:
<pb/>Inte heller ska du ha en sexuell relation till din syster eller halvsyster vare sig hon är dotter till fadern eller modern och vare sig hon är född i samma hus eller inte.


text:
<pb/>Du ska inte ha sexuellt umgänge med din sondotter eller med din dotterdotter för det är en nära släkting och då vanärar du dig själv.


text:
<pb/>Du ska inte ha sexuellt umgänge med din fars hustrus dotter som din far är far till för hon är din syster,


text:
<pb/>Du får inte ha ett förhållande med både en kvinna och hennes dotter eller sondotter eller dotterdotter, för de är nära släktingar och det är ogudaktigt att göra så.


text:
<pb/>Du ska inte gifta dig med din hustrus syster så länge din hustru lever för de kommer att bli rivaler.


text:
<pb/>Du får inte offra något av dina barn till Molok<f>[12]</f>. Du får inte vanhelga din Guds namn, för jag är HERREN.


text:
<pb/>En man får inte ha sexuellt umgänge med något djur så att han därigenom orenar sig. Inte heller får en kvinna erbjuda sig själv åt ett djur för det är vidrigt.


text:
<pb/>Orena inte er själva genom något av allt detta för så orenar sig de folk som jag kommer att fördriva framför er.


text:
Landet har blivit orent. Därför straffade jag dem som bodde där för deras synder och landet spydde ut dem.


text:
Ni måste hålla alla mina lagar och förordningar och ni får inte göra er skyldiga till dessa avskyvärdheter, varken ni israeliter eller de utlänningar som bor hos er.


text:
Gör inte sådana saker för då kommer landet att spy ut er, precis som det spydde ut det folk som var där före er.


text:
Ni ska alltså lyda mina befallningar och inte ta efter de avskyvärda seder och bruk som fanns före er. Orena inte er själva med dem. Jag är HERREN, er Gud.’ ”


text:
Ät det samma dag ni offrar det och aldrig senare än dagen därpå. Det som blir kvar till tredje dagen måste brännas upp.


text:
Den som äter det på den tredje dagen drar över sig skuld, för då vanhelgar han det som var helgat åt HERREN och ska därför utrotas ur sitt folk.


text:
<pb/>När ni bärgar skörden, ska du inte skörda i hörnen och längs kanterna av fältet och inte heller plocka upp ax som ligger kvar på marken.


text:
Du ska inte heller göra någon efterskörd i din vingård och inte plocka av de nerfallna druvorna. Lämna detta åt de fattiga och åt främlingar, för jag är HERREN, er Gud.


text:
<pb/>Du ska inte bedra eller röva från någon och du ska inte hålla inne en arbetares lön över en natt.


text:
Du ska inte förbanna den döve eller lägga något hinder för den blinde där han går fram. Frukta din Gud! Jag är HERREN.


text:
<pb/>Sprid inget skvaller bland ditt folk. Gör inget som riskerar din nästas liv, för jag är HERREN.


text:
<pb/>Bär inget hat mot din bror inom dig. Tillrättavisa honom för att du inte ska göra dig medskyldig.


text:
Du ska inte hämnas eller hysa agg mot någon bland ditt folk utan älska din medmänniska som dig själv, för jag är HERREN.


text:
<pb/>Lyd mina stadgar. Låt inte djur av olika slag para sig med varandra och så inte två olika sädesslag på din åker. Bär inte kläder som är vävda av två olika material.


text:
<pb/>Om en man ligger med en slavinna som ska gifta sig med en annan man men ännu inte är friköpt eller frigiven, ska båda två straffas<f>[13]</f> men inte dömas till döden eftersom hon inte är fri.


text:
Mannen ska bära fram sitt skuldoffer inför HERREN vid ingången till uppenbarelsetältet. Offret ska bestå av en bagge.


text:
Prästen ska med skuldofferbaggen skaffa försoning inför HERREN åt mannen för den synd han har begått och han ska få förlåtelse.


text:
<pb/>När ni har kommit in i landet och har planterat alla slags fruktträd, ska ni inte röra vid den första skörden för frukten ska under tre år betraktas som förbjuden och får inte ätas.


text:
Först det femte året ska ni äta av skörden och då kommer skörden att vara desto större. Jag är HERREN, er Gud.


text:
<pb/>Du ska inte vanhelga din dotter genom att göra henne till en prostituerad, för då kommer landet snart att bli fyllt av otukt och ondska.


text:
De ska behandlas som israeliter. Älska dem som dig själv och kom ihåg att ni också var främlingar i Egypten. Jag är HERREN, er Gud.


text:
Ni ska ha riktig våg och riktiga vikter, likaså riktiga mått av vilka slag de än är. Jag är HERREN, er Gud, som ledde er ut ur Egypten.


text:
”Säg till israeliterna: ’Den av er vare sig det är en israelit eller en utlänning som bor bland er som ger sitt barn till Molok måste dö; han ska stenas av folket i landet.


text:
Jag ska själv vända mig mot den mannen och utrota honom från hans folk. Genom att ge sitt barn åt Molok har han vanärat min heldegom och vanhelgat mitt heliga namn.


text:
Och om folket i landet låtsas som ingenting när mannen ger sitt barn åt Molok och inte dödar mannen,


text:
då ska jag själv vända mig mot honom och hans familj och utrota honom tillsammans med alla andra som är otrogna med Molok.


text:
<pb/>Jag ska vända mig mot den som i otrohet rådfrågar de dödas andar och spådomsandar och utrota den personen ur hans folk.


text:
<pb/>Var och en som hädar sin far eller mor ska straffas med döden, för den som hädar sin far eller mor har förtjänat sitt dödsstraff.


text:
<pb/>Om en man är otrogen med sin grannes eller någon annans hustru ska både mannen och kvinnan straffas med döden.


text:
<pb/>Om en man ligger med sin fars hustru har han vanärat sin far. Både mannen och kvinnan måste dö, för de har själva förtjänat sitt dödsstraff.


text:
<pb/>Om en man ligger med sin svärdotter ska båda straffas med döden. De har gjort något vidrigt och så förtjänat sitt dödsstraff.


text:
<pb/>Om en man ligger med en annan man så som med en kvinna är det en avskyvärd handling och de ska båda straffas med döden. De har själva förtjänat sitt dödsstraff.


text:
<pb/>Om en man tar till hustru både modern och hennes dotter är det fruktansvärt. De ska alla tre brännas, för något skändligt får inte finnas bland er.


text:
Om en kvinna närmar sig och har sexuellt umgänge med ett djur ska både kvinnan och djuret dödas. De har själva förtjänat sitt dödsstraff.


text:
<pb/>Om en man gifter sig med sin syster, vare sig det är dottern till hans far eller hans mor, och de ligger med varandra, är det skamligt och han ska offentligt utrotas ur sitt folk för han har vanärat sin syster och får bära sin skuld.


text:
<pb/>Om en man ligger med en kvinna under hennes menstruation och blottar hennes blodflöde och hon själv blottar det, ska båda utrotas ur sitt folk.


text:
<pb/>Du ska inte ha samlag med din moster eller faster, för de är nära släktingar och blir då vanärade och drar skuld på sig.


text:
<pb/>Om en man har samlag med sin farbrors hustru har han skändat sin farbror. De får båda bära sin synd och dö barnlösa.


text:
<pb/>Om en man gifter sig med sin brors hustru är detta en oren handling. Han har skändat sin bror och de ska därför bli barnlösa.


text:
<pb/>Ni ska lyda alla mina bud och stadgar för att ni inte ska spys ut ur det land som jag vill föra er till och låta er bosätta er i.


text:
Ni ska inte följa sederna hos det folk jag fördriver ut ur landet innan ni kommer, för de har gjort allt detta och därför avskyr jag dem.


text:
<pb/>Därför har jag sagt er att ni ska ta deras land i besittning. Jag ska ge det till er som en arvedel. Det är ett land som flyter av mjölk och honung. Jag är HERREN, er Gud, som har avskilt er från andra folk.


text:
<pb/>Ni ska därför skilja mellan rena och orena djur och mellan rena och orena fåglar. Ni ska inte besmitta er genom några djur, fåglar eller krälande djur som jag har avskilt från er som orena.


text:
Ni ska vara heliga inför mig, för jag, HERREN, är helig. Jag har avskilt er från alla andra folk för att ni ska vara mina.


text:
<pb/>En man eller kvinna som har en ande från en död eller en spådomsande i sig ska ni stena till döds. De har själva förtjänat sitt dödsstraff.’ ”


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”Säg till prästerna, Arons söner, att aldrig orena sig genom att röra vid en död bland sitt folk,


text:
eller en ogift syster som han har haft särskilt ansvar för, eftersom hon inte haft någon man. I hennes fall får han orena sig.


text:
<pb/>Prästerna får inte raka av sig håret eller klippa kanten av skägget och inte heller rista märken på sin kropp.


text:
De ska vara heliga inför Gud och får inte vanhelga hans namn eftersom de bär fram eldoffer till HERREN, sin Guds, mat. De ska vara heliga.


text:
<pb/>En präst får inte gifta sig med en prostituerad, en vanärad och inte heller med en frånskild kvinna, för han är avskild för Gud.


text:
Du ska tänka på att han är helgad för att bära fram offer inför Gud. Du ska hålla honom helig, för jag, HERREN, som helgar er är helig.


text:
<pb/>Översteprästen som bland sina medbröder blivit smord med smörjelseolja på sitt huvud och bär de särskilda kläderna får inte låta sitt hår hänga löst eller riva sönder sina kläder.


text:
Han får inte komma i närheten av en död människa inte ens genom sin far eller mor får han orena sig.


text:
Han får inte lämna helgedomen och inte vanhelga sin Guds helgedom, för han är avskild genom sin Guds smörjelseolja. Jag är HERREN.


text:
Han får inte gifta sig med en änka, en frånskild, vanärad eller prostituerad kvinna. Hon måste vara en orörd kvinna från hans eget folk


text:
”Säg till Aron att den av hans ättlingar i kommande generationer som har någon defekt inte får bära fram mat som offer inför Gud.


text:
Ingen som har en defekt får träda fram, ingen som är blind, lam eller vanställd till sin kropp<f>[15]</f>,


text:
är puckelryggig eller dvärg eller har något fel på sitt öga eller har utslag eller skabb på huden eller har skadade testiklar.


text:
Ingen av prästen Arons ättlingar som har en defekt får träda fram och bära fram eldoffer inför HERREN, ingen med defekt får träda fram och offra sin Guds mat.


text:
Han får däremot inte för sin defekt gå fram till förhänget och inte heller komma i närheten av altaret. Detta skulle vanhelga min helgedom, för jag är HERREN som helgar dem.”


text:
”Säg till Aron och hans söner att de ska visa respekt för folkets offer som de helgar till mig, så att de inte vanhelgar mitt heliga namn. Jag är HERREN.


text:
<pb/>Säg till dem: ’För all framtid gäller att om någon av era ättlingar som är oren kommer nära de heliga offergåvor som israeliterna har avskilt för HERREN, så ska han stötas bort ur min åsyn. Jag är HERREN.


text:
<pb/>Ingen av Arons ättlingar som är spetälsk eller som har någon flytning får äta av de heliga offergåvorna förrän han blivit ren. Och den som rör vid en död människa eller som är oren genom sädesavgång


text:
eller som rör vid något kräldjur som orenar honom eller som råkar röra vid någon som på ett eller annat sätt är oren,


text:
Han får inte äta något självdött djur eller något djur som blivit ihjälrivet, för det skulle orena honom. Jag är HERREN.


text:
<pb/>De ska följa de här föreskrifterna noga för att inte dra på sig skuld och behöva dö därför att de vanhelgat det heliga. Jag är HERREN, som helgar dem.


text:
<pb/>Ingen utomstående får äta av de heliga offren. Ingen som är på besök hos en präst och ingen anställd tjänare får äta av offren.


text:
Om prästen dock för egna pengar har skaffat sig en slav, så får denne äta av maten. Det får också en slav som är född i hans hus.


text:
Men om hon blir änka eller förskjuten och inte har några barn och därför har återvänt till föräldrahemmet, får hon äta sin fars mat igen. Men ingen utomstående får äta denna mat.


text:
<pb/>Om någon av misstag skulle äta av de heliga offren, ska han ersätta det heliga till prästen och lägga till en femtedel.


text:
genom att låta någon obehörig äta heliga offer. Då drar de på sig skuld och straff. Jag är HERREN, som helgar dem.’ ”


text:
”Säg till Aron och hans söner och hela Israels folk att om en israelit eller någon annan som bor bland er bär fram ett brännoffer till HERREN, vare sig det är ett löftesoffer eller ett frivilligt offer,


text:
kommer det endast att accepteras av honom om det är ett felfritt djur av hankön från nötboskapen, fåren eller getterna.


text:
<pb/>Den som offrar ett gemenskapsoffer från nötboskapen eller småboskapen till HERREN, vare sig det är för att infria ett löfte eller av fri vilja, måste offra ett felfritt djur, för i annat fall kommer det inte att accepteras.


text:
Ett djur som är blint eller brutet eller lemlästat eller som har sår eller skabb eller någon annan hudsjukdom<f>[16]</f>, får inte offras till HERREN. Sådana får inte offras som eldoffer på HERRENS altare.


text:
Om den unga tjuren eller lammet som bärs fram är missbildat, kan djuret offras som ett frivilligt offer, men är inte acceptabelt som ett löftesoffer.


text:
Ett djur som har klämda, krossade, avslitna eller bortskurna testiklar får inte offras till HERREN. Ni ska aldrig göra något sådant i ert land.


text:
Ni ska inte heller acceptera sådana djur av främlingar för att bäras fram som Guds mat. De kan inte accepteras för er, för de har skador och fel.”


text:
”När en kalv, ett lamm eller en killing föds ska den få stanna hos sin mor i sju dagar, men från och med den åttonde dagen kan den användas som eldoffer åt HERREN.


text:
Ni ska inte vanhelga mitt namn utan jag ska hållas helig bland israeliterna. Jag är HERREN, som helgar er


text:
”Säg till israeliterna: ’Dessa är HERRENS högtider som ni ska utlysa som heliga sammankomster inför mig.


text:
<pb/>Under sex dagar ska ni arbeta men den sjunde är en vilodag, en sabbat för helig sammankomst. Den dagen får ni inte uträtta något arbete var ni än bor. Det är en HERRENS sabbat.


text:
<pb/>Det osyrade brödets högtid ska firas inför HERREN den femtonde i samma månad. Ni ska då äta bröd bakat utan jäst i sju dagar.


text:
Under alla sju dagarna ska ni offra eldoffer inför HERREN. Sedan ska ni hålla en helig sammankomst på den sjunde dagen och då får ingen arbeta.’ ”


text:
”Tala till israeliterna: ’När ni har kommit in i det land som jag ska ge er och ni har bärgat er första skörd, ska ni bära fram den första kärven av skörden till prästen.


text:
Han ska lyfta upp den inför HERREN för att ni ska få hans välbehag. Prästen ska lyfta upp kärven första dagen efter sabbaten.


text:
Ett matoffer ska bäras fram tillsammans med detta och det ska bestå av sex liter fint mjöl blandat med olja. Detta är ett eldoffer, en välbehaglig lukt inför HERREN. Bär också fram ett dryckesoffer bestående av 1,5 liter<f>[18]</f> vin.


text:
Innan ni har burit fram denna offergåva till er Gud, får ni inte själva äta bröd eller färska eller rostade ax. Detta är en bestående stadga för alla kommande generationer var ni än bor.


text:
<pb/>Räkna sedan sju hela veckor från dagen efter sabbaten, den dag då ni bar fram kärven som lyfts upp som ett offer.


text:
Räkna femtio dagar fram till dagen efter den sjunde sabbaten. Då ska ni bära fram ett matoffer av säd ur er senaste skörd till HERREN.


text:
Var ni än bor ska ni bära fram två brödkakor att lyftas upp som ett offer inför HERREN. Baka brödet på sju liter fint mjöl med surdeg. Detta är ett förstlingsoffer till HERREN.


text:
Tillsammans med brödet ska ni bära fram sju felfria årsgamla lamm, en tjur och två baggar. De ska offras som brännoffer till HERREN med matoffret och dryckesoffret som ett eldoffer, en välbehaglig lukt inför HERREN.


text:
<pb/>Prästen ska lyfta upp dessa offer inför HERREN tillsammans med skördens första brödkakor och de två lammen. De är heliga inför HERREN och tillhör prästen.


text:
Den dagen ska en helig samling utlysas. Den ska vara helig för er och då får ingen utföra något arbete. Detta är en bestående stadga från generation till generation var ni än bor.


text:
När ni bärgar skörden i ert land, får du inte ta säden närmast åkerrenarna eller plocka upp sädesax som tappats. Lämna kvar det till de fattiga och till främlingarna. Jag är HERREN, er Gud.’ ”


text:
”Säg till israeliterna: ’På första dagen i sjunde månaden<f>[19]</f> ska ni ha en dag av sabbatsvila, en minnesdag med hornstöt och en helig sammankomst.


text:
”Försoningsdagen infaller på tionde dagen i den sjunde månaden. Ni ska då samlas till en helig sammankomst, ödmjuka er och bära fram eldoffer till HERREN.


text:
Ni ska inte utföra något arbete. Detta är en bestående stadga från generation till generation var ni än bor.


text:
Det här är nämligen en vilosabbat för er och på den ska ni ödmjuka er. Denna sabbat ska ni hålla från kvällen den nionde i månaden till kvällen därpå.”


text:
”Säg till israeliterna: ’Lövhyddefesten ska firas på femtonde dagen, också i den sjunde månaden. Den ska firas inför HERREN under sju dagar.


text:
Under sju dagar ska ni bära fram eldoffer till HERREN och på den åttonde dagen ska det vara en helig sammankomst och bäras fram ett eldoffer till HERREN. Detta är en högtidssamling då inget arbete är tillåtet.


text:
<pb/>Dessa är alltså HERRENS högtider som ska utlysas som heliga sammankomster och då eldoffer ska bäras fram till HERREN, liksom brännoffer och matoffer, slaktoffer och dryckesoffer varje dag i enlighet med föreskrifterna.


text:
Därtill kommer HERRENS sabbater och era gåvor, löften och era frivilliga offer som ni ger åt HERREN.


text:
<pb/>På femtonde dagen i den sjunde månaden, vid slutet av er skördetid, ska ni fira en högtid under sju dagar inför HERREN. Den första och den åttonde dagen i högtiden är vilodagar.


text:
Den första dagen ska ni ta frukt från era praktfulla träd liksom palmkvistar och lövrika grenar och pilkvistar och sedan glädja er inför HERREN, er Gud, i sju dagar.


text:
Fira denna årliga HERRENS sjudagarshögtid från generation till generation som en bestående stadga alltid i sjunde månaden.


text:
för att era efterkommande ska känna till att jag ledde israeliterna ut ur Egypten och lät dem då bo i hyddor. Jag är HERREN, er Gud.’ ”


text:
”Säg till Israels folk att skaffa fram ren olja av pressade oliver till lampstället så att lamporna ständigt kan brinna.


text:
Utanför förhänget framför förbundstecknet i uppenbarelsetältet ska Aron sköta om dem varje kväll och morgon så att de brinner natten igenom inför HERREN. Detta är en bestående stadga som ska gälla generation efter generation.


text:
och bredvid dem ska du lägga ren rökelse som i stället för bröd är ett påminnelseoffer, ett eldoffer inför HERREN.


text:
<pb/>Sabbatsdag efter sabbatsdag ska man lägga ut bröden inför HERREN som ett evigt förbund för israeliterna.


text:
Aron och hans söner ska ha bröden som sin del och äta dem på en helig plats. De är högheliga och ska för alltid vara hans andel av eldoffret till HERREN.”


text:
<pb/>Ute i lägret började en man vars mor var israelit och hans far egypter att slåss med en israelitisk man.


text:
Sonen till den israelitiska kvinnan smädade och förbannade Namnet<f>[20]</f> och fördes fram till Mose. Hans mor hette Shelomit, dotter till Divri av Dans stam.


text:
”För ut honom utanför lägret och be alla som hört vad han sagt att lägga sina händer på hans huvud. Sedan ska hela menigheten stena honom till döds.


text:
Den som smädar HERRENS namn måste dö. Hela församlingen ska stena honom. Såväl en utlänning som en israelit som hädar HERRENS namn måste dö.


text:
bruten lem för bruten lem, öga för öga och tand för tand. Så som någon skadar en annan, ska han själv skadas.


text:
<pb/>Så talade Mose till israeliterna. De förde då ut mannen som förbannat utanför lägret och stenade honom. Så som HERREN hade befallt Mose, så gjorde israeliterna.


text:
”Säg till israeliterna: ’När ni kommer in i landet som jag ska ge er, måste ni låta det få HERRENS sabbat.


text:
men under det sjunde året ska landet ha en HERRENS sabbatsvila. Så inte ditt utsäde och beskär inte dina vingårdar.


text:
Skörda inte ens det som växer upp av spillsäden och samla inte heller in de druvor som mognar i de obeskurna vinstockarna. Det är nämligen ett viloår för landet.


text:
Det som landet under sabbatsåret ändå ger ska vara din mat liksom dina slavars och slavinnors, dina daglönares och deras som bor hos dig.


text:
Det femtionde året ska nämligen vara heligt. Då ska frihet förkunnas för alla invånarna i landet. Det ska vara ett friår för er och var och en få tillbaka sin egendom och komma tillbaka till sin släkt.


text:
Det femtionde året ska alltså vara ett friår för er. Då ska ni inte så, bärga in spillsäd eller skörda druvor från de obeskurna stockarna.


text:
Ni ska låta det vara ett heligt friår. Under det året ska ni äta av det som landet av sig självt ger.


text:
Du ska betala din landsman efter antalet år sedan friåret, efter antalet skördar han säljer till dig.


text:
Ju fler år desto högre pris och ju färre år desto lägre pris, eftersom det han faktiskt säljer till dig är antalet skördar.


text:
Men ni kommer att undra: ”Vad ska vi äta under det sjunde året, om vi varken får så eller skörda då?”


text:
Jag ska välsigna er med så rikliga skördar under det sjätte året att de kommer att räcka för tre år.


text:
När ni sår det åttonde året äter ni fortfarande av den gamla skörden ända fram tills det nionde årets skörd har bärgats.


text:
<pb/>Om någon blir fattig och säljer en del av sin egendom, ska hans återlösare, hans närmaste släkting, lösa tillbaka den.


text:
ska han alltid kunna köpa tillbaka den till ett pris ställt i förhållande till antalet år som gått efter försäljningen och betala köparen för de återstående. Så kan han få tillbaka sin egendom.


text:
Men om den ursprunglige ägaren inte kan lösa in den, ska den tillhöra den nye ägaren fram till friåret. Men då måste den lämnas tillbaka och han får återkomma till sin egendom.


text:
<pb/>Om en man säljer ett hus i en stad med murar, har han full återköpsrätt under ett år. Då är återlösningen tidsbegränsad.


text:
Men om han inte löser in det inom ett år ska huset i en stad med murar för alltid tillhöra den nye ägaren och hans ättlingar. Det behöver inte lämnas tillbaka vid friåret.


text:
Med hus i en by utan omgivande mur är det som med åkermark. De kan köpas tillbaka och de ska alltid lämnas tillbaka vid friåret.


text:
och måste om de inte är återköpta återlämnas vid friåret, för leviterna ska inte äga mark som de andra israeliterna utan är hänvisade till att bo i städer och deras närhet<f>[21]</f>.


text:
<pb/>Om din landsman blir fattig och inte kan försörja sig bland sitt folk ska du hjälpa honom precis som du skulle hjälpa en främling eller en tillfälligt bosatt så att han kan bo kvar bland er.


text:
<pb/>Om din landsman blir fattig och säljer sig själv till dig, får du inte behandla honom som en slav


text:
utan i stället som en anställd tjänare eller som en gäst. Han ska bara vara i tjänst hos dig fram till friåret.


text:
För israeliterna är mina tjänare och jag ledde dem ut ur Egypten. Därför ska de inte säljas som vanliga slavar.


text:
och likaså barn från de utlänningar som tillfälligt bor bland er samt deras familjemedlemmar som föds i landet. De förblir er egendom.


text:
<pb/>Dem kan ni lämna över till era barn som egendom och ha som slavar för alltid. Men ingen av era bröder bland israeliterna får behandlas hårt.


text:
<pb/>Om en utlänning eller någon som tillfälligt bor bland er blir rik och din landsman blir fattig och säljer sig till utlänningen eller den tillfälligt bosatte eller dennes familj


text:
sin farbror, sin kusin eller någon annan nära släkting. Han kan också köpa sig själv fri om han senare får möjlighet.


text:
Priset på hans frihet ska han och hans köpare låta stå i proportion till antalet år från det han sålde sig och som är kvar fram till friåret eller vad det skulle kosta att anställa en tjänare för så många år.


text:
för israeliterna tillhör mig och är mina tjänare. Jag ledde dem ut ur Egypten. Jag är HERREN, er Gud.


text:
<pb/>Ni får inte göra er några avgudar eller sätta upp stenstoder eller ställa uthuggna stenar i ert land för att tillbe dem. Jag är HERREN, er Gud.


text:
Ni ska få tröska tills det är dags för druvskörden och den ska i sin tur pågå tills det åter är dags att så. Ni ska få äta er mätta och bo tryggt i landet.


text:
<pb/>Jag kommer att ge er fred i landet och ni ska kunna gå till vila utan att behöva vara rädda. Jag ska driva bort alla farliga djur och inget svärd ska mer gå fram genom ert land.


text:
Fem av er ska driva bort hundra och hundra ska driva bort tiotusen. Era fiender ska falla för era svärd.


text:
Ni ska ha ett sådant överflöd av säd att äta att ni inte kommer att veta vad ni ska göra med den när nästa skörd är mogen.


text:
För jag är HERREN, er Gud, som ledde er ut ur Egyptens land för att ni inte skulle behöva vara slavar. Jag har brutit sönder ert ok så att ni kan vandra fram med värdighet.


text:
utan förkastar mina stadgar och föraktar mina befallningar så att ni inte handlar efter mina bud utan bryter mitt förbund,


text:
så ska jag låta er drabbas av ångest, förödande sjukdom och brännande feber. Er syn ska försvagas och era liv förkortas. Ni ska så er säd förgäves och era fiender ska äta upp skörden.


text:
<pb/>Jag ska vända mig mot er och ni kommer att bli slagna av era fiender. De som hatar er kommer att regera över er. Ni kommer till och med att fly fast ingen förföljer er.


text:
<pb/>Om ni ändå fortsätter med er fientliga inställning mot mig och inte vill lyssna till mig, ska jag låta er drabbas sju gånger värre såsom era synder förtjänar.


text:
Jag ska sända vilda djur som ska döda era barn, fördärva era boskapshjordar och minska ert antal så att vägarna blir öde.


text:
Jag ska hämnas med svärd för att ni brutit förbundet med mig. Ni ska tvingas fly till era städer, jag ska sända sjukdomar bland er där och ni kommer att besegras av era fiender.


text:
Jag ska förstöra era livsmedelsförråd, så att tio kvinnor ska i en enda ugn kunna baka ert bröd. Ni ska fortfarande vara hungriga efter att ha ätit de ransoner som vägs upp åt er.


text:
Jag ska förgöra era offerplatser, hugga ner era rökelsealtaren och lämna era döda kroppar att ligga och ruttna bland avgudarna. Jag ska avsky er.


text:
Jag ska göra era städer öde och förstöra era helgedomar och kommer inte att finna lukten av era offer som behaglig.


text:
<pb/>Jag kommer att sprida ut er bland de olika folken och förfölja er med draget svärd. Ert land ska bli öde och era städer förstörda.


text:
Då ska landet få gottgörelse för sina sabbater under den tid det ligger öde och ni är fångar i fiendeland. Då ska landet vila och njuta av sina sabbater.


text:
Hela den tid landet ligger öde ska det ha den sabbatsvila det inte fick under era sabbater medan ni bodde där.


text:
<pb/>Jag kommer att göra dem som lämnats kvar så ängsliga i sina hjärtan i sina fienders länder att ljudet av ett löv som virvlar runt i vinden får dem att fly som om de förföljdes av en man med svärd. De ska falla när ingen jagar dem.


text:
Även om ingen förföljer dem ska de snubbla över varandra i flykten som om de flydde för svärd. Ni kommer inte att kunna stå emot era fiender.


text:
De som är kvar ska tyna bort i fiendeland på grund av sina egna synder men också på grund av sina förfäders synder.


text:
<pb/>Men då ska de bekänna både sina egna och sina förfäders synder, att de och deras förfäder syndat genom att handla trolöst mot mig och genom att avvisa mig


text:
så att jag också visat fientlighet mot dem och fört dem till fiendens land. När slutligen deras onda hjärtan ödmjukar sig och de sonar sina synder,


text:
Landet ska överges av dem och få njuta av sina sabbater medan det ligger öde utan dem. Då ska de sona sitt brott för att de förkastat mina stadgar och avskytt mina befallningar.


text:
Trots detta ska jag ändå inte  —  medan de är i sina fienders land  —  utrota dem och bryta mitt förbund med dem, för jag är HERREN, deras Gud.


text:
För deras skull ska jag tänka på mitt förbund med deras förfäder som jag ledde ut ur Egypten medan alla folk såg på, för att jag skulle vara deras Gud. Jag är HERREN.’ ”


text:
”Säg till israeliterna att när någon genom ett särskilt löfte bestämts för tjänst inför HERREN<f>[22]</f>, kan detta värderas enligt följande:


text:
Men om någon är alltför fattig att betala den fastställda summan ska han föras till prästen och prästen ska bestämma värdet efter hans betalningsförmåga, vad han ska betala som har avlagt löftet.


text:
<pb/>Om det är ett djur som blivit lovat till HERREN och som är acceptabelt som ett offer, är det heligt.


text:
Man får inte byta ut det eller ersätta gott med dåligt eller dåligt med gott. Om han gör det, är både det första och det andra djuret heligt.


text:
<pb/>Om någon vill helga sitt hus åt HERREN, ska prästen fastställa dess värde utifrån hur bra eller dåligt det är och det värdet ska sedan gälla.


text:
Vill den som helgat sitt hus sedan köpa det tillbaka, ska värdet ökas med tjugo procent för att det åter ska bli hans.


text:
<pb/>Om en man helgar ett stycke av familjens åkermark till HERREN, ska det värderas i förhållande till den mängd utsäde som krävs för att beså det. En åker som kräver 220 liter korn för att besås värderas till 50 siklar silver.


text:
Men om det sker efter friåret, ska prästen bestämma värdet i förhållande till det antal år som är kvar till nästa friår och minska värdet utifrån det.


text:
Om han som helgat åkern vill köpa tillbaka den, ska värdet ökas med tjugo procent och så ska åkern bli hans igen.


text:
<pb/>Men om han inte löser in åkern eller om han har sålt åkern till någon annan, får den inte mer återköpas.


text:
När den blir fri på friåret, blir den helig som en åker vigd åt HERREN och den ska ges till prästen.


text:
ska prästen uppskatta värdet på den fram till friåret. Mannen ska samma dag ge det fastställda värdet som är helgat åt HERREN


text:
<pb/>Ingen får helga det förstfödda från boskapen åt HERREN, vare sig det är en oxe, ett får eller en get, för det är redan hans.


text:
Men om det är ett orent djur, ska det friköpas efter det fastställda värdet plus tjugo procent. Om det inte löses tillbaka ska det säljas efter det fastställda värdet.


text:
Men allt sådant som är vigt åt HERREN, något som en man har vigt åt honom av sin egendom  —  människor, djur eller ärvd mark, ska inte säljas eller återlösas, för det är högheligt inför HERREN.


text:
<pb/>En tiondel av landets alla produkter, vare sig det gäller säd eller frukt, är avskilda och helgade åt HERREN.


text:
Vart tionde djur tillhör också HERREN både bland nötkreatur och all den småboskap som era herdar räknar in; vart tionde av dem är helgat åt HERREN.


text:
Det ska inte väljas efter vad som är gott eller dåligt och får inte ersättas med något. Om man byter ut ett djur, ska både det ursprungliga djuret och det som valts i dess ställe tillhöra HERREN och inte kunna köpas tillbaka.”


text:
<pb/>Den första dagen i andra månaden året efter det att israeliterna lämnat Egypten och kommit till Sinais öken, talade HERREN till Mose i uppenbarelsetältet:


text:
Du och Aron ska mönstra alla vapenföra Israels män från tjugo år och uppåt, häravdelning för häravdelning.


text:
<t>från Efraims (Josefs son) Elishama, Ammihuds son, <pb/>från Manasse (Josefs son) Gamliel, Pedasurs son, <pb/></t>


text:
<pb/>Dessa män var utsedda av menigheten och var ledare för sina fäders stammar, de var Israels stamhövdingar.


text:
och sammankallade hela menigheten på första dagen i andra månaden. Folket infördes i förteckningen efter sina släkter och familjer, varje namn för sig, alla män från tjugo år och uppåt


text:
<pb/><t>Av Rubens, Israels förstföddes, stam upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Simons ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Gads ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Judas ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Isaskars ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Sebulons ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Efraims, Josefs sons, ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Manasses, Josefs sons, ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Benjamins ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Dans ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Ashers ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<t>Av Naftalis ättlingar upptecknades släkt för släkt, familj för familj, namn för namn alla vapenföra män från tjugo år och uppåt.</t>


text:
<pb/>Dessa mönstrades av Mose och Aron och Israels hövdingar, tolv män som representerade var sin stamfamilj.


text:
Du ska ge dem i uppdrag att bära förbundstecknets boning och utföra allt som hör samman med den och alla dess redskap och sköta om dem. De måste bo nära tältet


text:
och när det ska flyttas är det leviternas sak att ta ner det och att sätta upp det igen vid nästa lägerplats. Om någon annan kommer nära det ska han dödas.


text:
Leviternas tält ska slås upp runt förbundstecknets boning för att Guds vrede inte ska komma över Israels meninghet. Leviterna är ansvariga för den och dess skötsel.”


text:
<pb/>”Israeliterna ska slå läger runt om tältet, var man på sin plats under det banér som tillhör hans släkt, dock ett stycke från uppenbarelsetältet.”


text:
<pb/><t>På framsidan österut ska Judas häravdelningar ha sitt läger under sitt banér. Nachshon, Amminadavs son, ska vara ledare för Judas män,</t>


text:
<t>Dessa inmönstrade på Judas sida i lägret utgör tillsammans 186 400 man ordnade i häravdelningar och de drar alltid ut först när israeliterna bryter upp. <pb/></t>


text:
<t>Rubens häravdelningar ska ha sitt läger på den södra sidan med Elisur, Shedeurs son, som ledare</t>


text:
<t>Dessa inmönstrade på Rubens sida i lägret utgör tillsammans 151 450 ordnade i häravdelningar. De drar alltid ut som nummer två. <pb/></t>


text:
<t>Sedan ska leviternas läger med uppenbarelsetältet gå mitt emellan de två övriga lägren. Alla ska dra ut i samma ordning som de slagit läger och med var man på sin plats och under sitt banér. <pb/></t>


text:
<t>Efraims häravdelningar ska ha sitt läger på den västra sidan med Elishama, Ammihuds son, som ledare</t>


text:
<t>Intill honom ska Manasses häravdelningar ha sitt läger med Gamliel, Pedasurs son, som ledare,</t>


text:
<t>Dessa inmönstrade på Efraims sida i lägret utgör tillsammans 108 100 man ordnade i häravdelningar. De drar ut som nummer tre. <pb/></t>


text:
<t>Dans häravdelningar ska ha sitt läger på den norra sidan med Achieser, Ammishaddajs son, som ledare</t>


text:
<pb/>Dessa inmönstrade på Dans sida i lägret utgör tillsammans 157 600 man. De drar ut sist under sitt banér.


text:
<pb/>Dessa var de israeliter som inmönstrades efter sina familjer. Sammanlagt bestod den israelitiska hären av 603 550 man ordnade i avdelningar


text:
<pb/>Israels folk gjorde allting så som HERREN hade befallt Mose. Så slog de alltså läger varje stam under sitt eget banér och de bröt upp var och en efter sin stam och sin familj.


text:
<pb/>Det här är berättelsen om Arons och Moses släkt vid den tid HERREN samtalade med Mose på berget Sinai.


text:
Men Nadav och Avihu dog inför HERREN i Sinai öken när de använde otillåten eld och eftersom de inte hade några barn, återstod bara Elasar och Itamar som präster under sin far Aron.


text:
De har ansvaret för alla tillbehör och för allt som ska utföras för israeliternas räkning i boningen.


text:
Ge alltså leviterna till Arons och hans söners tjänst som avskilda åt honom från de övriga israeliterna.


text:
Men bara Aron och hans söner får sköta själva prästtjänsten och om någon annan försöker tränga sig in, ska han dödas.”


text:
”Jag har tagit leviterna i stället för alla förstfödda söner bland folket i Israel. Leviterna är mina.


text:
Allt förstfött tillhör mig. Från den dag jag dödade egypternas alla förstfödda söner har jag helgat det förstfödda i Israel åt mig, både bland människor och djur. De är mina. Jag är HERREN.”


text:
”Mönstra folket i Levi stam familj för familj och släkt för släkt. Räkna varje man och pojke från en månads ålder och uppåt.”


text:
<t>Meraris söner efter sina släkter var Machli och Mushi.</t> <pb/>Dessa var leviternas släkter efter sina familjer.


text:
Gershoniterna hade ansvaret för uppenbarelsetältet, boningen med tält och dess överdrag, förhänget framför ingången till uppenbarelsetältet,


text:
förgårdens omhängen, förhänget för ingången till förgården runt tältet och altaret, alla tältlinor och allt arbete i samband med detta.


text:
<pb/>Från Kehat härstammade amramiterna, jishariterna, hebroniterna och ussieliterna, de kehatitiska släkterna.


text:
Det totala antalet män och pojkar från en månads ålder och uppåt var 8 300. Deras uppgift var att sköta om de heliga föremålen.


text:
Kehatiternas ansvar var arken, bordet, lampstället, altarna, de heliga föremålen som användes vid tjänsten, förhänget och arbetet i samband med dess användning.


text:
Den högste ledaren för alla leviterna var Elasar, prästen Arons son. Han var alltså överhuvud för alla dem som hade ansvaret för helgedomen.


text:
Suriel, Avichajils son, var överhuvud för de meraritiska släkternas familjer. Deras lägerplats var bredvid boningen på den norra sidan.


text:
Merariterna fick till uppgift att sköta om brädorna till helgedomen, dess tvärbalkar, stolpar, socklar, alla tillbehör och arbetet med dem


text:
<pb/>Mitt för boningen, öster om det, skulle Mose och Aron och hans söner ha sitt läger. Det var de som för Israels folks räkning hade det yttersta ansvaret för helgedomen. Varje utomstående som kom i närheten av den måste dödas.


text:
<pb/>Den mönstring som Mose och Aron gjorde på HERRENS order bland leviterna efter deras släkter visade på sammanlagt 22 000 män och pojkar från en månads ålder.


text:
<pb/>Sedan sa HERREN till Mose: ”Räkna hur många förstfödda söner det finns i Israel som är en månad gamla och äldre och skriv upp deras namn.


text:
Leviterna ska du avskilja för att vara mina som ersättning för de förstfödda sönerna i Israel. Jag är HERREN. Leviternas boskapsdjur ska också tillhöra mig som ersättning för det förstfödda bland israeliternas boskap.”


text:
<pb/>Mose företog alltså en folkräkning av de äldsta sönerna bland Israels folk som HERREN hade befallt honom


text:
”Ta leviterna i stället för alla förstfödda bland Israels folk och leviternas boskapsdjur i stället för det förstfödda bland Israels folks boskap. Leviterna ska tillhöra mig. Jag är HERREN.


text:
ska du för var och en betala fem siklar<f>[2]</f> i silver efter tempelvikt med sikeln räknad till 20 gera


text:
<pb/>Mose tog alltså lösesumman för de 273 förstfödda söner i Israel som översteg antalet leviter och som inte var inlösta mot leviter.


text:
Det silver som samlades in från de förstfödda israeliterna uppgick till 1 365 siklar efter tempelvikt.


text:
<pb/>När lägret ska brytas, ska Aron och hans söner först gå in i boningen, ta ner förhänget och täcka förbundstecknets ark med det.


text:
Sedan ska de täcka förhänget med ett överdrag av delfinskinn, täcka det med ett blått tyg och sedan placera bärstängerna i arkens ringar.


text:
<pb/>Sedan ska de breda ett blått tyg över bordet där skådebrödet ligger och placera faten, skedarna, skålarna, bägarna, kannorna för dryckesoffren och bröden på tyget.


text:
Över detta ska de breda ett karmosinrött tyg och sedan ett delfinskinn över det röda tyget. Därefter ska de sätta in bärstängerna i bordet.


text:
<pb/>Sedan ska de täcka lampstället, lamporna, lampstängerna, brickorna och de tillhörande oljekärlen med ett blått tyg.


text:
<pb/>De ska sedan breda ett blått tyg över guldaltaret, täcka det med ett delfinskinn och sätta in bärstängerna i altaret.


text:
Alla de övriga tillbehören som används i tjänsten ska svepas in i ett blått tyg, täckas med delfinskinn och läggas på båren.


text:
Alla altarets tillbehör ska placeras på tyget, fyrpannorna, gafflarna, skovlarna, skålarna och de andra föremålen och ett täcke av delfinskinn ska bredas över detta. Sist ska bärstängerna sättas på plats.


text:
<pb/>När Aron och hans söner har avslutat packningen av helgedomen och alla dess tillbehör, ska Kehats släkt bära dem. Men de får inte röra vid de heliga föremålen för då kommer de att dö. Detta är kehatiternas uppgifter att bära av det som hör till uppenbarelsetältet.


text:
<pb/>Prästen Arons son Elasar ska vara ansvarig för oljan till lampstället, den välluktande rökelsen, det dagliga matoffret och smörjelseoljan. Han har huvudansvaret för hela boningen och allt som finns i den, de heliga föremålen med deras tillbehör.”


text:
Gör så här: För att de ska leva och inte dö när de kommer nära de allra heligaste föremålen, ska Aron och hans söner gå dit och anvisa vad var och en ska göra och bära.


text:
De får aldrig ens för ett ögonblick gå in så att de ser de heliga föremålen, för då kommer de att dö.”


text:
Mönstra alla män i åldern 30 till 50 år som är arbetsföra. De ska tjänstgöra vid uppenbarelsetältet.


text:
<pb/>De ska bära boningens tältvåder, själva uppenbarelsetältet med dess skydd, överdraget av delfinskinn och förhänget till uppenbarelsetältets ingång.


text:
De ska också bära förhängena som täcker förgårdens inhägnad och förhänget till ingången till förgården runt boningen och altaret samt linorna och alla redskapen som används i arbetet. De ansvarar för arbetet med allt detta.


text:
All gershoniternas tjänstgöring ska ske under Arons och hans söners ledning, både bärandet och allt annat arbete. Ni ska tilldela gershoniterna deras uppgifter, allt vad de ska bära.


text:
Detta är de gershonitiska släkternas tjänstgöring vid uppenbarelsetältet. De ska stå direkt ansvariga under prästen Arons son Itamar.


text:
<pb/>Deras uppgift när de arbetar med uppenbarelsetältet är att bära brädorna till boningen med dess tvärbalkar, stolpar, socklar,


text:
stolparna för förgårdens inhägnad med dess socklar, pluggar, linor och allt annat som hör samman med dess användning. Ni ska tilldela var och en hans särskilda uppgift, vad han ska bära.


text:
Detta är alltså de meraritiska släkternas uppgifter vid uppenbarelsetältet. De ska utföra dem under ledning av Arons son Itamar.”


text:
Dessa var de inmönstrade av de kehatitiska släkterna, alla de som skulle tjänstgöra vid uppenbarelsetältet. Mose och Aron inmönstrade dem i enlighet med HERRENS befallning till Mose.


text:
Dessa var alltså de inmönstrade av gershoniternas släkter, alla de som skulle tjänstgöra vid uppenbarelsetältet och som Mose och Aron inmönstrade efter HERRENS befallning.


text:
Dessa var de inmönstrade av merariternas släkter som Mose och Aron inmönstrade efter HERRENS befallning till Mose.


text:
<pb/>De leviter som Mose och Aron och de övriga ledarna i Israel mönstrade släkt för släkt och familj för familj,


text:
På HERRENS befallning inmönstrade Mose dem och var och en insattes till att bära eller göra det som var hans uppgift, så som HERREN hade befallt Mose.


text:
”Befall Israels folk att de måste sända bort alla spetälska från lägret och alla som har flytningar och alla som har blivit orenade genom att röra vid en död människa.


text:
Detta gäller både män och kvinnor. Skicka iväg dem från lägret så att de inte orenar den plats där jag bor bland dem.”


text:
Israeliterna gjorde så; de förde dem utanför lägret. Så som HERREN hade talat till Mose, så gjorde de.


text:
”Tala om för Israels folk att när någon syndar på något sätt vare sig det är en man eller en kvinna och därmed också sviker HERREN, så står den människan i skuld.


text:
Hon måste bekänna sin synd, ersätta det orätta fullt ut och därtill tjugo procent och ge det sedan till den som han gjort orätt mot.


text:
Men om det inte finns någon återlösare som gottgörelsen kan ges till, ska den ges till HERREN, lämnas till prästen tillsammans med en bagge som försoning.


text:
<pb/>”Säg till israeliterna att om en man har en hustru som bedrar honom och är otrogen med en annan man


text:
och har samlag med någon utan att hennes man får veta det och utan att hennes orenhet avslöjas därför att det inte finns några vittnen och hon inte tagits på bar gärning


text:
ska han gå till prästen med sin hustru. Han ska ha med ett offer för henne, tre och en halv liter kornmjöl utan olja och rökelse. Detta misstankeoffer, ett påminnelseoffer, visar skulden.


text:
Han ska, efter att ha ställt kvinnan inför HERREN, lösa upp hennes hår, placera misstankeoffret, påminnelseoffret, i hennes händer medan han själv håller krukan med det bittra vattnet som ger förbannelse.


text:
Prästen ska sedan ta ed av henne och säga till henne: ’Om ingen man, förutom din äkta man, har legat med dig, och om du inte bedragit din man som du tillhör och inte orenat dig, ska inte detta bittra vatten som annars orsakar förbannelse skada dig.’


text:
—  då ska prästen läsa förbannelsen över kvinnan och säga till henne: ’Må HERREN då göra dig till en förbannelse och besvärjelse bland ditt folk. Må HERREN låta ditt moderliv vissna och din buk svälla upp<f>[3]</f>.


text:
Må detta förbannelsevatten komma in i dig så att ditt underliv vissnar bort och din kropp sväller.’ Kvinnan ska då säga: ’Ja, låt det bli så.’


text:
Prästen ska sedan ge kvinnan att dricka av det bittra vattnet som för med sig förbannelse. Det ska komma in i henne med bitter verkan.


text:
<pb/>Sedan ska prästen ta misstankeoffret från kvinnans hand, lyfta upp det inför HERREN och bära det till altaret.


text:
Han ska ta en handfull av det som ett påminnelseoffer och bränna det på altaret och därefter låta kvinnan dricka vattnet.


text:
När han låtit henne dricka vattnet sker följande: Om hon har orenat sig genom äktenskapsbrott mot sin man kommer vattnet att bli bittert i henne. Hennes kropp kommer att svälla upp och hennes underliv att vissna och hon ska bli en förbannelse bland sitt folk.


text:
Men om hon är ren och inte har begått äktenskapsbrott, kommer hon inte att lida någon skada och kommer att kunna fortsätta att föda barn.


text:
eller när en man drabbas av svartsjuka och misstänker sin hustru. Han ska då ställa fram sin hustru inför HERREN. Prästen ska handla efter vad som föreskrivs i denna lag.


text:
”Säg till israeliterna att när en man eller en kvinna avlägger ett särskilt löfte om att avskilja sig som nasir<f>[4]</f> åt HERREN,


text:
ska de inte under hela den period som löftet gäller dricka vin eller jästa drycker av något slag inte heller druvsaft och inte smaka vare sig druvor eller russin.


text:
Han får inte under sin nasirtid äta av något som kommer från vinstocken, inte ens kärnor eller skal.


text:
<pb/>Under hela denna bestämda tid får ingen rakkniv vidröra mannens huvud. Han ska vara helig och avskild för HERREN under hela sin nasirtid och låta sitt hår växa fritt.


text:
<pb/>Han får inte heller komma i närheten av en död människa under hela perioden för sitt avskiljande för HERREN,


text:
inte ens om det är hans far, mor, bror eller syster som dör får han orena sig. Han bär nämligen på sitt huvud ett tecken på att han är avskild åt sin Gud.


text:
Om han får sitt huvud orenat genom att någon plötsligt och oväntat dör vid hans sida, ska han efter sju dagar, samma dag som han renar sig, raka sitt huvud.


text:
Den åttonde dagen ska han ta två turturduvor eller unga duvor och bära fram dem till prästen vid ingången till uppenbarelsetältet.


text:
Prästen ska offra den ena som ett syndoffer och den andra som ett brännoffer och skaffa försoning för hans synd som han begått genom beröringen med den döda kroppen. Samma dag måste han åter helga sitt huvud.


text:
Han måste vara avskild åt HERREN lika länge som han lovat och bära fram ett årsgammalt lamm av hankön som skuldoffer. De dagar av hans löftesperiod som gått innan han blev orenad räknas inte.


text:
och som brännoffer till HERREN offra ett årsgammalt, felfritt lamm. Som syndoffer ska han också bära fram ett årsgammalt lamm av honkön utan fel och till gemenskapsoffer en bagge också den felfri.


text:
Han ska också bära fram en korg med osyrat bröd, brödkakor gjorda på fint mjöl blandat med olja och kakor smorda med olja tillsammans med matoffer och dryckesoffer.


text:
och sedan offra baggen som gemenskapsoffer tillsammans med korgen med det osyrade brödet och slutligen matoffret tillsammans med dryckesoffret.


text:
<pb/>Sedan ska nasiren raka av sitt hår, tecknet på nasirlöftet, vid ingången till uppenbarelsetältet och håret ska kastas i elden under gemenskapsoffret.


text:
När mannens huvud, nasirtecknet, har blivit rakat, ska prästen ta den kokta bogen från baggen, en av brödkakorna ur korgen och en av tunnkakorna, båda osyrade, och lägga alltsammans i mannens händer.


text:
Prästen ska sedan lyfta upp det som ett offer till HERREN. Alltsammans är helgat åt prästen, även offerbogen och lårstycket som burits fram. Sedan får nasiren dricka vin igen.


text:
<pb/>Detta är lagen för en nasir som avlagt ett löfte och hans offer åt HERREN i enlighet med hans löfte. Förutom dessa offer ska han bära fram det han har råd med. Han måste hålla löftet han gett och likaså nasirlagen.”


text:
<pb/>Så ska Aron och hans söner lägga mitt namn<f>[6]</f> över Israels folk och jag ska själv välsigna dem.”


text:
<pb/>Den dag Mose var klar med boningen och hade smort och invigt varje särskild del av den inklusive altaret och dess tillbehör,


text:
kom Israels ledare från var och en av stammarna, samma män som hade organiserat folkräkningen, med sina offer.


text:
De kom med sina offergåvor inför HERREN, sex täckta vagnar var och en dragen av två oxar. Varje ledare gav en oxe och två tillsammans gav en vagn med gåvor. Allt detta förde de fram inför boningen.


text:
”Ta emot dessa gåvor och använd dem för arbetet med uppenbarelsetältet. Ge dem till leviterna, efter deras uppgifter.”


text:
och fyra vagnar och åtta oxar gavs till merariterna, efter behoven i deras tjänst. De stod under ledning av Arons son Itamar.


text:
<pb/>Ledarna bar också fram invigningsgåvor den dag som altaret smordes och placerade dessa framför altaret.


text:
HERREN sa till Mose: ”Låt ledarna bära fram sina gåvor en i taget på olika dagar till altarets invigning!”


text:
<pb/>Den bestod av ett silverfat som vägde ett och ett halvt kilo och en silverskål som vägde 800 gram, båda fyllda med fint mjöl blandat med olja till matoffer.


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Nachshons, Amminadavs sons, offergåva.


text:
<pb/>Han kom med sin offergåva som bestod av ett silverfat som vägde ett och ett halvt kilo och en silverskål som vägde 800 gram, båda fyllda med fint mjöl blandat med olja till matoffer,


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Netanels, Suars sons offergåva.


text:
<pb/>Hans offergåva bestod av ett silverfat som vägde ett och ett halvt kilo och en silverskål som vägde 800 gram, båda fyllda med fint mjöl blandat med olja till matoffer,


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Eliavs, Helons sons, offergåva.


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Elisurs, Shedeurs sons, offergåva.


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Shelumiels, Surishaddajs sons, offergåva.


text:
<pb/>Den offergåva som han kom med bestod av ett silverfat som vägde ett och ett halvt kilo och en silverskål som vägde 800 gram, båda fyllda med fint mjöl blandat med olja till matoffer,


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Eljasafs, Deguels sons, offergåva.


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Elishamas, Ammihuds sons, offergåva.


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Gamliels, Pedasurs sons, offergåva.


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Avidans, Gidonis sons, offergåva.


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Achiesers, Ammishaddajs sons, offergåva.


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Pagiels, Okrans sons, offergåva.


text:
<pb/>Även hans offergåva bestod av ett silverfat som vägde ett och ett halvt kilo och en silverskål som vägde 800 gram, båda fyllda med fint mjöl blandat med olja till matoffer,


text:
Till gemenskapsoffer hade han två tjurar, fem baggar, fem bockar och fem årsgamla lamm. Detta var Achiras, Enans sons, offergåva.


text:
<pb/>När altaret smordes, gav ledarna för Israels stammar som invigningsoffer tolv silverfat, tolv silverskålar och tolv guldskålar.


text:
Varje silverfat vägde ett och ett halvt kilo, varje skål 800 gram. Allt detta silver vägde sammanlagt över 28 kilo.


text:
<pb/>Fyllda med rökelse och vardera på 120 gram, utgjorde den sammanlagda vikten på guldet av de tolv guldskålarna ett och ett halvt kilo.


text:
Till brännoffer bar de fram tolv tjurar, tolv baggar, tolv årsgamla lamm tillsammans med matoffren. Till syndoffren bar de fram tolv bockar.


text:
Till gemenskapsoffren hade de med sig 24 unga tjurar, 60 baggar, 60 bockar och 60 årsgamla lamm. Dessa var offergåvor till altarets invigning efter att det hade blivit smort.


text:
<pb/>När Mose gick in i uppenbarelsetältet för att tala med Gud, hörde han hans röst från försoningsstället över förbundstecknets ark mellan de båda keruberna. Där talade Gud till honom<f>[7]</f>.


text:
”Säg till Aron att de sju oljelamporna i lampstället ska riktas framåt så att skenet kastas framför lampstället.”


text:
<pb/>Aron gjorde så. Han satte upp lamporna så att deras ljus föll framför lampstället, precis som HERREN hade befallt Mose.


text:
Lampstället var gjort av hamrat rent guld från foten och ut till de blommor den var dekorerad med. Mose hade tillverkat den exakt efter den förebild HERREN hade visat.


text:
Gör det genom att stänka reningsvatten på dem och låt dem sedan raka hela kroppen och tvätta sina kläder. Så blir de renade.


text:
Sedan ska de bära fram en ung tjur och ett matoffer av fint mjöl blandat med olja tillsammans med ännu en ung tjur till syndoffer.


text:
och Aron ska föra fram dem inför HERREN som ett lyftoffer från hela Israels folk. Leviterna är därmed invigda till sin tjänst inför HERREN.


text:
<pb/>Sedan ska de lägga händerna på de unga tjurarnas huvuden och offra dem inför HERREN. Den ena ska offras som syndoffer och den andra som brännoffer för att skaffa försoning åt leviterna.


text:
Därefter ska leviterna föras fram inför Aron och hans söner för att ges till HERREN som ett lyftoffer.


text:
<pb/>När du har renat dem och fört dem fram på detta sätt som lyftoffer, ska de få gå ut och in i uppenbarelsetältet för att utföra sina sysslor.


text:
De tillhör mig som en gåva från Israels folk och jag har tagit emot dem i stället för alla förstfödda barn i Israel. Ja, jag har tagit leviterna som ersättning för dem


text:
för alla förstfödda bland folket i Israel tillhör mig, både bland människor och djur. Jag helgade dem åt mig den natt då jag dödade allt förstfött bland egypterna.


text:
och gett leviterna av alla israeliterna till Aron och hans söner. Leviterna ska för folkets räkning utföra de heliga tjänsterna i uppenbarelsetältet och skaffa försoning för folket för att ingen i Israel ska drabbas av plågor som de annars skulle ha riskerat genom att komma för nära helgedomen.”


text:
Leviterna renade sig och tvättade sina kläder och Aron förde fram dem till HERREN som ett lyftoffer och försonade dem för att rena dem.


text:
Därefter gick de in i uppenbarelsetältet för att tjänstgöra under ledning av Aron och hans söner, precis så som HERREN hade befallt Mose om leviterna.


text:
”Detta gäller för leviterna: Varje man som är minst 25 år är skyldig att delta i tjänstgöringen vid uppenbarelsetältet.


text:
Han kan hjälpa sina bröder i deras tjänst i uppenbarelsetältet, men får inte utföra leviternas ordinarie uppgifter. Så ska du göra med leviterna och deras uppgifter.”


text:
<pb/>Så här talade HERREN till Mose i Sinai öken under det andra årets första månad sedan de lämnat Egypten:


text:
Ni ska fira påsk varje år i skymningen<f>[8]</f> den fjortonde dagen i denna första månad på den bestämda tiden enligt givna föreskrifter och bud.”


text:
och påskfirandet ägde rum i Sinai öken i skymningen den fjortonde dagen i första månaden. Israeliterna gjorde precis som HERREN hade befallt Mose.


text:
Men några män var orena därför att de hade kommit nära en död kropp och kunde därför inte fira påsk just då. De kom därför till Mose och Aron samma dag


text:
och undrade om de för att ha orenat sig genom en död måste hållas ifrån att bära fram sina offer till HERREN samtidigt med resten av folket.


text:
”Säg till israeliterna: ’Om någon bland Israels folk, vare sig nu eller i kommande generationer, är oren på grund av att han rört vid en död kropp eller befinner sig på resa, kan de fira påsk


text:
i skymningen den andra månadens fjortonde dag. De ska vid det tillfället äta lammet tillsammans med osyrat bröd och bittra örter.


text:
De får inte lämna någonting kvar till följande morgon, de får inte krossa något av lammets ben och de måste följa alla de givna föreskrifterna beträffande firandet.


text:
<pb/>Men om någon som inte är oren eller någon som inte är ute på resa ändå försummar att fira påsk, ska han utrotas ur sitt folk därför att han inte offrat till HERREN i rätt tid och han måste då bära sin skuld.


text:
<pb/>Om en utlänning som bor bland er vill fira HERRENS påsk, ska han följa samma föreskrifter som jag gett er om påsken. Samma föreskrifter gäller för alla, utlänningar såväl som israeliter.’ ”


text:
<pb/>Den dag då boningen restes, täckte molnet förbundstecknets tält. På kvällen och under natten blev molnet i stället till en eld


text:
och så förblev det även i fortsättningen. Molnet som fanns där på dagen, såg ut som en eld om natten.


text:
När molnet än höjde sig från tältet, bröt hela Israel upp och följde det till den plats där det stannade och där slog man läger.


text:
Allt efter HERRENS befallning bröt israeliterna upp och på hans befallning slog de läger. De blev kvar så länge molnet stod stilla.


text:
Ibland stannade molnet över boningen några dagar och folket stannade enligt HERRENS befallning och bröt upp likaså enligt HERRENS befallning;


text:
ibland stannade det bara över natten och flyttade sig redan följande morgon. Men dag eller natt, närhelst det flyttade sig, bröt folket upp.


text:
Och om molnet dröjde över boningen två dagar, en månad eller ett helt år, blev Israels folk kvar lika länge. Men så snart molnet flyttade sig, följde folket efter.


text:
På HERRENS befallning slog de läger eller gick vidare och vad HERREN än gav order om till Mose, det gjorde man.


text:
”Gör två trumpeter av hamrat silver. De ska användas när folket ska sammankallas eller för att ge signal när lägret ska brytas.


text:
Men om man enbart blåser i den ena, är det bara ledarna för stammarna i Israel som ska komma till dig.


text:
<pb/>Då första signalen för uppbrott ljuder, ska de som slagit läger på östra sidan om tältet ge sig av.


text:
Vid nästa signal är det dags för dem på södra sidan att gå. Vid tredje signalen ska lägren på västra sidan gå och vid fjärde lägren på norra sidan. Signalerna blåses alltså när lägren ska bryta upp.


text:
<pb/>Det är Arons söner, prästerna, som ska blåsa i trumpeterna och detta är en bestående stadga som ska följas från generation till generation.


text:
När ni i ert eget land drar ut i strid mot era fiender som angriper er, ska HERREN tänka på er och rädda er från era fiender när ni blåser en larmsignal med dessa trumpeter.


text:
Använd dem också under era fester och vid de årliga högtiderna och nymånadsfesterna. Ni ska blåsa i dem när ni kommer med era brännoffer och gemenskapsoffer och då ska Gud tänka på er. För jag är HERREN, er Gud.”


text:
<pb/>Molnet lyfte från förbundstecknets tält den tjugonde dagen i andra månaden under det andra året.


text:
Israeliterna lämnade då Sinai öken och följde molnet från plats till plats tills det stannade i öknen Paran.


text:
<pb/>Främst i ledet fanns Judas stam, ordnad i häravdelningar bakom sitt banér och anförd av Nachshon, Amminadavs son.


text:
<pb/>Sedan kom männen från gershoniterna och merariterna som bar den nedmonterade boningen på sina axlar.


text:
<pb/>Därnäst kom kehatiterna som bar på de heliga föremålen. Boningen skulle redan vara på sin nya plats när de kom fram.


text:
Efter dem kom Efraims stam ordnad i häravdelningar bakom sitt banér och anförd av Elishama, Ammihuds son;


text:
Sist av alla, ordnad i häravdelningar och med sitt banér i spetsen, kom Dans stam anförd av Achieser, Ammishaddajs son,


text:
<pb/>En dag sa Mose till sin svärfar Hovav, midjaniten Reguels son<f>[9]</f>: ”Äntligen är vi på väg till det land HERREN utlovat åt oss! Kom med oss så ska vi behandla dig väl för HERREN har gett Israel underbara löften!”


text:
<pb/>De bröt upp från HERRENS berg och vandrade i tre dagar. HERRENS ark gick före dem under de tre dagarna till nästa plats där de skulle stanna.


text:
Varje gång arken bröt upp, utropade Mose: <pb/><t>”Stå upp, HERRE,</t> <t>och förskingra dina fiender!</t> <t>Låt dina motståndare fly för dig!”</t>


text:
<pb/>Och när arken sattes ner, sa han: <pb/><t>”Vänd tillbaka, HERRE,</t> <t>till Israels oräkneliga tusenden!”</t>


text:
<pb/>Folket började snart klaga över alla svårigheter och HERREN hörde dem. Han blev vred på dem och sände en HERRENS eld och utplånade delar av lägrets ytterområden.


text:
<pb/>Då började hopen av löst folk bland dem att längta efter det goda som fanns i Egypten. Också bland Israels folk började man klaga: ”Om vi ändå hade lite kött att äta!


text:
Tänk om vi hade lite av den goda fisk som vi fick i Egypten så mycket vi önskade och gurkor och meloner, purjolök, rödlök och vitlök!


text:
Folket samlade det från marken och malde det till mjöl eller krossade det i mortlar. Sedan kokade de det eller gräddade kakor av det och det smakade som om det var tillagat med olivolja.


text:
<pb/>Mose hörde hur familjerna stod i sina tältöppningar och grät. HERRENS vrede blev allt större och Mose blev själv mycket illa till mods.


text:
<pb/>Då sa Mose till HERREN: ”Varför har du gjort så här illa mot din tjänare? Varför ser du på mig med så lite välvilja att du har lagt bördan av hela detta folk på mig?


text:
Inte är de väl mina barn? Inte är det väl jag som är far till dem? Varför har du låtit mig bli som en dadda för dem tills vi kommer till det land du lovade deras förfäder?


text:
Var ska jag kunna få tag i kött åt alla dessa människor? De gråter ju och säger till mig: ’Ge oss kött!’


text:
Om du tänker behandla mig på det sättet, så visa mig välvilja och ta mitt liv nu på fläcken! Det skulle vara barmhärtigare! Låt mig få slippa det här eländet!”


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Kalla samman sjuttio av Israels äldste, män som du känner som folkets ledare och tillsyningsmän, och för fram dem inför mig vid uppenbarelsetältet, så att de står där tillsammans med dig.


text:
Jag ska komma ner och tala med dig där, och jag ska ta av den Ande som är över dig och låta den komma också över dem. De ska dela bördan av folket med dig, så att inte du ensam behöver ha hela ansvaret.


text:
<pb/>Säg också till folket att helga sig, för i morgon ska de få kött att äta. Säg till dem: ’HERREN har hört er gråt över att ni inte har kött att äta och er klagan över allt som ni varit tvungna att lämna bakom er i Egypten. Han tänker ge er kött. Ni ska äta det,


text:
I en hel månad ska ni få kött tills ni får avsmak för det och spyr ut det genom näsan, för ni har förkastat HERREN som finns här bland er och ni har gråtit av längtan efter Egypten.’ ”


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”När skulle HERREN ha blivit så maktlös? Nu ska du få se om mitt ord är sant eller inte!”


text:
<pb/>Mose gick ut och berättade för folket vad HERREN hade sagt. Han samlade sjuttio män av Israels äldste runt tältet.


text:
HERREN kom ner i molnet och talade med Mose, och han tog av den Ande som var över Mose och lät den komma över de sjuttio. När Anden kom över dem profeterade de, men det hände bara vid det tillfället.


text:
<pb/>Men två av de sjuttio, Eldad och Medad, hade blivit kvar i lägret, och Anden kom också över dem. De hörde till de utvalda men hade inte gått till tältet. Nu profeterade de där de stod.


text:
Då sa Josua, Nuns son, Moses medhjälpare sedan sin ungdom: ”Du, min herre, måste försöka få dem att sluta!”


text:
<pb/>Men Mose svarade: ”Är du avundsjuk för min skull? Jag önskar att allt HERRENS folk var profeter och att HERREN kunde sända sin Ande över dem alla!”


text:
<pb/>Sedan sände HERREN en vind som förde med sig vaktlar in från havet till lägret och en dagsresa runt omkring det. De flög en meter ovanför marken.


text:
Folket fångade dem och slaktade dem hela den dagen och natten och även följande dag. Ingen samlade in mindre än ett par  —  tre tusen liter<f>[11]</f> och det låg vaktlar överallt.


text:
Men när folket satte tänderna i köttet, hann de knappt börja tugga förrän HERRENS vrede upptändes mot dem och många dog i svåra plågor.


text:
Platsen kom att kallas Kivrot Hattaava<f>[12]</f>, därför att det var där de människor begravdes som haft begär efter kött.


text:
<pb/>Då började Mirjam och Aron att kritisera Mose därför att han tagit en kushitisk kvinna till hustru.


text:
De sa: ”Är det bara genom Mose som HERREN har talat? Har han inte talat genom oss också?” <pb/>HERREN hörde det.


text:
HERREN sa genast till Mose, Aron och Mirjam: ”Gå ut alla tre till uppenbarelsetältet!” Då gick de tre dit.


text:
HERREN steg ner till dem i en molnpelare och ställde sig vid ingången till tältet. Han kallade på Aron och Mirjam. De steg då fram


text:
och han sa: <pb/><t>”Hör nu mina ord!</t> <t>Om det finns en profet bland er</t> <t>uppenbarar jag mig själv för honom</t> <t>genom syner och drömmar.</t>


text:
<t>och med honom talar jag ansikte mot ansikte</t> <t>i klartext och inte i gåtor.</t> <t>Han får se HERRENS gestalt.</t> <t>Hur vågar ni då kritisera min tjänare Mose?”</t>


text:
När molnet flyttade sig från tältet, var Mirjam alldeles snövit av spetälska. Aron vände sig mot henne och fick se hennes spetälska.


text:
Då sa Aron till Mose: ”O, min herre, straffa oss inte för den synd vi begått! Vi har handlat dåraktigt.


text:
Och HERREN sa till Mose: ”Om hennes far hade spottat henne i ansiktet, skulle hon ju ha fått bära sin skam i sju dagar. Låt henne nu hålla sig utanför lägret i sju dagar och sedan kan hon få komma tillbaka.”


text:
<pb/>Mirjam blev alltså utestängd från lägret i sju dagar. Folket väntade med att gå vidare tills hon kom tillbaka.


text:
<pb/>Mose gjorde som HERREN hade befallt och sände i väg från Paranöknen dessa ledare som alla var ledande män bland israeliterna.


text:
<pb/>Detta var alltså namnen på spejarna som Mose skickade iväg för att utforska landet. Mose ändrade Hoseas, Nuns sons, namn till Josua<f>[14]</f>.


text:
<pb/>När Mose sände i väg dem för att utforska Kanaan, gav han följande instruktioner: ”Gå till Negev och upp i bergstrakterna


text:
och se efter hur landet är. Ge akt på människorna som bor i landet, om de verkar starka eller svaga och om de är få eller många.


text:
Är det ett bördigt eller fattigt land? Finns där skog? Gör vad ni kan för att få med er tillbaka prov på landets frukter!” Det var just då dags för den första druvskörden.


text:
<pb/>Männen gav sig alltså i väg och undersökte landet från öknen Sin ända till Rechov i närheten av Levo-Hamat.


text:
De drog först genom Negev och kom fram till Hebron. Där bodde Achiman, Shesaj och Talmaj, som var ättlingar till Anak. Hebron var byggt sju år före Soan i Egypten.


text:
Sedan kom de till Druvdalen. Där skar de ner en druvklase som var så stor att det behövdes två män för att bära den. De tog den på en stång mellan sig och de tog också med sig granatäpplen och fikon.


text:
De kom till Mose, Aron och hela Israels menighet i Parans öken vid Kadesh och de gav dem en rapport och visade upp frukten från landet.


text:
<pb/>Så här löd deras rapport till Mose: ”Vi kom fram till landet som du ville att vi skulle undersöka och det flyter av mjölk och honung. Här har vi en del frukter därifrån.


text:
Men människorna som bor där verkar vara mycket starka. Städerna är stora och har väldiga murar och vi såg ättlingar av Anak.


text:
Amalekiterna bor i Negev, medan hettiterna, jevuséerna och amoréerna bor i bergstrakten och kanaanéerna bor utmed kusten och i Jordandalen.”


text:
<pb/>Men Kalev lugnade folket där de stod framför Mose. ”Vi ska gå och inta det här landet på en gång”, sa han. ”Vi kan göra det!”


text:
<pb/>De talade alltså illa bland israeliterna om det land de utforskat: ”Landet som vi vandrat igenom och utforskat förtär sina invånare. Människorna vi såg var mycket kraftigt byggda.


text:
Vi såg en del anakiter där, ättlingar till jättesläkten. Vi kände oss som gräshoppor framför dem och så var vi nog också i deras ögon.”


text:
Israeliternas röster höjdes i en väldig klagokör mot Mose och Aron. ”Tänk om vi hade fått dö i Egypten”, klagade hela menigheten, ”eller åtminstone här i öknen!


text:
Varför leder HERREN oss in i det här landet? Vi kommer att dödas och våra hustrur och små barn kommer att tas som byte! Låt oss försöka komma härifrån och återvända till Egypten!”


text:
<pb/>Då föll Mose och Aron ner på marken inför hela den församlade israelitiska menigheten med ansiktena mot jorden


text:
Om HERREN finner behag i oss, kommer han att hjälpa oss att komma in i landet som flyter av mjölk och honung och ge oss det.


text:
Gör nu inte uppror mot HERREN! Ni behöver inte vara rädda för folken som bor där! De blir en munsbit för oss! Deras beskydd är borta, men HERREN är med oss. Hör nu upp med att vara rädda!”


text:
<pb/>Men hela menigheten hotade att stena dem. Då visade sig HERRENS härlighet vid uppenbarelsetältet för alla israeliterna


text:
och HERREN sa till Mose: ”Hur länge tänker det här folket förakta mig? Kommer dessa människor aldrig att tro mig, trots alla de tecken som jag har gjort bland dem?


text:
Jag ska slå dem med pest och utrota dem, men dig ska jag göra till ett folk, mycket större och mäktigare än de!”


text:
<pb/>”Men vad ska egypterna tänka när de får höra talas om det?” frågade Mose HERREN. ”Du har ju med din kraft fört ditt folk därifrån.


text:
De kommer att berätta det för invånarna i det här landet. De har redan hört att du, HERRE, finns mitt ibland detta folk och att du HERRE visar dig för dem ansikte mot ansikte, att ditt moln finns över dem och att du går framför dem i molnpelaren på dagen och i eldpelaren på natten.


text:
Om du nu dödar ditt folk, alla på en gång, kommer de andra folken som har hört talas om dig att säga:


text:
’HERREN kunde inte leda dem in i det land som han med ed hade lovat att ge dem. Därför har han nu slaktat dem i öknen.’


text:
’HERREN är sen till vrede och nådefull. Han förlåter synd och missgärning, men han kan inte låta den skyldige få vara ostraffad utan straffar föräldrarnas missgärningar på barnen ända till tredje och fjärde generationen.’


text:
HERRE, förlåt folket dess synd, du som är så full av nåd! Förlåt dem så som du har förlåtit dem förut allt sedan de lämnade Egypten!”


text:
Men jag lovar vid mitt eget namn så sant jag lever och lika visst som att hela jorden ska fyllas av HERRENS härlighet


text:
att ingen av dessa som sett min härlighet och alla de tecken jag gjort både i Egypten och i öknen men ändå tio gånger prövat mig och inte lytt mig,


text:
Men min tjänare Kalev har ett annat sinnelag och har lytt mig i allt. Honom ska jag leda in i det land han har utforskat och hans ättlingar ska ärva landet.


text:
Amalekiterna och kanaanéerna bor i dalarna och ni ska i morgon vända tillbaka ut i öknen i riktning mot Sävhavet.”


text:
”Hur länge tänker denna onda menighet fortsätta att klaga på mig? Jag har hört hur israeliterna knotar mot mig.


text:
Men säg så här till dem: ’Så sant jag lever,’ säger HERREN, ’jag ska göra just det jag hört er säga.


text:
Ni kommer allesammans att dö här i öknen! Ingen enda av er inmönstrade som är tjugo år eller äldre och som har klagat på mig


text:
<pb/>Ni sa att era barn skulle bli fiendens byte. Dem tänker jag föra in i landet och de ska njuta av det land som ni förkastade


text:
Och era barn ska bli herdar i öknen i fyrtio år och lida för er trolöshet ända tills den sista av er ligger död i öknen.


text:
<pb/>Spejarna var inne i landet i fyrtio dagar men ni ska tvingas vandra i öknen i fyrtio år, ett år för varje dag. Ni kommer att få bära bördan av er synd och inse vad det betyder att förkasta mig.’


text:
Jag HERREN har talat. Jag ska sannerligen göra så med denna onda menighet, alla som varit med och sammansvurit sig mot mig. De ska möta sitt slut; de ska dö här i öknen.”


text:
<pb/>Spejarna som Mose hade skickat för att utforska landet och som vid sin återkomst hade förorsakat folkets knot mot HERREN genom att tala illa om landet,


text:
<pb/>Nästa morgon gick de upp tidigt och började vandra mot höglandet. <pb/>”Här är vi nu!” sa de. ”Vi har syndat, men nu är vi beredda att fortsätta in i det land som HERREN har lovat oss!”


text:
Amalekiterna och kanaanéerna kommer att möta er där och ni kommer att falla för deras svärd. Nu när ni har övergett HERREN kommer han inte att vara med er.”


text:
<pb/>Men de fortsatte i sitt övermod in i bergsbygden trots att varken arken eller Mose hade lämnat lägret.


text:
Då kom amalekiterna och kanaanéerna som bodde där bland bergen och anföll dem och förföljde dem till Horma.


text:
och vill offra åt HERREN ett eldoffer, brännoffer eller slaktoffer, för att infria ett löfte, ge ett frivilligt offer eller ett särskilt offer i samband med någon av de årliga högtiderna för att ge en välbehaglig lukt åt HERREN, ett offer av nöt- eller småboskap,


text:
så måste det bäras fram inför HERREN tillsammans med ett matoffer. Det ska bestå av tre liter fint mjöl blandat med 1,5 liter olja


text:
och dessutom 1,5 liter vin till dryckesoffer för varje lamm tillsammans med bränn- eller slaktoffret.


text:
<pb/>Om offret är en bagge, ska du till matoffret använda sex liter<f>[15]</f> fint mjöl blandat med två liter olja


text:
<pb/>Om du offrar en ung tjur som bränn- eller slaktoffer för att infria ett löfte eller ge ett gemenskapsoffer åt HERREN,


text:
ska du tillsammans med den frambära ett matoffer som består av nio liter fint mjöl blandat med tre liter olja


text:
<pb/>Alla israeliter ska göra så här när de offrar ett eldoffer, en lukt som är välbehaglig för HERREN.


text:
När en utlänning som bor bland er, någon som tillfälligt vistas bland er, vill offra ett eldoffer åt HERREN som en välbehaglig lukt, ska han göra precis som ni.


text:
Det är en stadga för alla i församlingen, infödda så väl som utlänningar som bor hos er och den ska gälla för alltid från generation till generation. Ni och utlänningar är och ska handla lika inför HERREN.


text:
<pb/>Om ni eller kommande generationer utan att vara medvetna om det skulle bryta mot de bud som HERREN har gett er genom Mose,


text:
mot något av det HERREN befallde er genom Mose från den dag han gav sin första befallning och för all framtid generation efter generation


text:
och om det skedde oavsiktligt utan att menigheten visste om det, så ska menigheten offra en ung tjur som brännoffer som en välbehaglig lukt inför HERREN. Tjuren ska offras tillsammans med föreskrivet matoffer och dryckesoffer och med en bock som syndoffer.


text:
<pb/>Prästen ska skaffa försoning för hela Israels menighet och dess synd ska bli förlåten för den var ju inte medveten och de har burit fram sitt offer, ett eldoffer och ett syndoffer, inför HERREN för sin ouppsåtliga synd.


text:
Hela den israelitiska menigheten ska få förlåtelse, även de utlänningar som bor i landet för hela befolkningen var delaktig i den oavsiktliga synden.


text:
<pb/>Om den oavsiktliga synden har begåtts av någon enskild, ska han offra en årsgammal get av honkön som syndoffer


text:
och prästen ska inför HERREN skaffa försoning åt honom som oavsiktligt syndat, så blir han försonad och får förlåtelse.


text:
Samma lag gäller för alla som syndar oavsiktligt, en israelit likväl som en utlänning som bor bland dem.


text:
<pb/>Men om någon syndar avsiktligt, vare sig han är israelit eller utlänning, så hånar han därmed HERREN och måste utrotas ur folket.


text:
Han har nämligen föraktat HERRENS ord och medvetet låtit bli att följa hans bud. Han ska utrotas och måste bära sin skuld.’ ”


text:
<pb/>En gång under Israels tid i öknen blev en man tagen på bar gärning när han samlade ved på sabbaten.


text:
<pb/>Då sa HERREN till Mose: ”Mannen måste dö. Hela menigheten ska stena honom till döds utanför lägret.”


text:
”Säg till israeliterna att göra tofsar till hörnen på sina kläder från generation till generation och i tofsarna ska fästas en blå tråd.


text:
Ni ska när ni ser dessa tofsar som ni gjort bli påminda om HERRENS befallningar och komma ihåg att lyda hans lagar i stället för att följa era egna begär och gå era egna vägar i trolöshet.


text:
<pb/>Korach, son till Jishar, son till Kehat, son till Levi, och några män från Rubens stam, Datan och Aviram, Eliavs söner, och On, Pelets son,


text:
<pb/>De gick till Mose och Aron och sa: ”Nu har ni gått för långt! Alla i menigheten är heliga och HERREN är med oss allihop. Vad har ni för rättighet att framhålla er själva som förmer än HERRENS församling?”


text:
och sedan sa han till Korach och dem som var med honom: ”I morgon ska HERREN visa vem som är hans, vem som är helig och vem som han låter komma nära honom. Den som han väljer får komma nära honom.


text:
och tända dem i morgon. Lägg rökelse i dem inför HERREN och den som HERREN har utvalt, är den helige. Det är ni leviter som har gått för långt!”


text:
Är det inte tillräckligt att Israels Gud har utvalt er leviter bland alla andra i Israel och att han låter er komma så nära sig när ni tjänar honom i hans boning och står framför menigheten och tjänar dem?


text:
Du och dina levitiska bröder har ju fått komma nära honom, men nu vill ni alltså göra anspråk på att få vara präster också!


text:
Det är mot HERREN du och de dina har sammansvurit er. Och vem är egentligen Aron att ni knotar mot honom?”


text:
<pb/>”Är det inte illa nog att du ledde oss bort från ett land som flyter av mjölk och honung för att döda oss här i öknen?” sa de. ”Nu tänker du göra dig till herre över oss också!


text:
Dessutom har du inte lett oss in i ett land som flyter av mjölk och honung och inte heller gett oss åkrar eller vingårdar. Vill du förblinda de här människorna? Nej, vi kommer inte!”


text:
<pb/>Då blev Mose vred och sa till HERREN: ”Ta inte emot deras offer! Jag har inte stulit så mycket som en åsna från dem och har inte gjort dem något ont.”


text:
Ni ska ha med er var sitt rökelsekar med rökelse, sammanlagt 250 stycken. Du och Aron ska också ha med era rökelsekar.”


text:
<pb/>De kom dit med sina rökelsekar, lade eld i dem och sedan rökelse på dem och stod vid ingången till uppenbarelsetältet tillsammans med Mose och Aron.


text:
När Korach hade samlat hela menigheten mitt emot dem vid ingången till uppenbarelsetältet, visade sig HERRENS härlighet för dem alla


text:
<pb/>Men Mose och Aron kastade sig ner på marken och sa: ”Gud, du som är Gud över hela mänsklighetens ande, måste du låta din vrede gå ut över hela menigheten bara för att en man syndar?”


text:
”Akta er!” ropade han till menigheten. ”Var inte i närheten av dessa gudlösa mäns tält och rör ingenting som är deras, så att ni inte förgås tillsammans med dem för alla deras synders skull.”


text:
<pb/>Alla drog sig då undan från Korachs, Datans och Avirams tält, medan Datan och Aviram kom ut och ställde sig vid ingången till sina tält tillsammans med hustrur och barn.


text:
<pb/>Och Mose sa: ”Genom det här ska ni förstå att det är HERREN som har sänt mig att utföra allt det jag gjort och att jag inte har gjort det av mig själv.


text:
Om de här människorna dör en naturlig död och delar alla människors erfarenhet, då har inte HERREN sänt mig.


text:
Men om HERREN gör något nytt så att marken öppnar sig och slukar dem med allt de äger och har, så att de far ner levande till dödsriket, då ska ni veta att dessa män har föraktat HERREN.”


text:
och jorden uppslukade dem tillsammans med deras familjer, allt Korachs folk och deras tillhörigheter.


text:
De for levande ner i dödsriket med allt de ägde, marken slöt sig sedan över dem och de var borta från menigheten.


text:
”Säg till Elasar, prästen Arons son, att ta vara på rökelsekaren ur askan, för de är heliga. De glödande kolen ska han strö längre bort.


text:
Av rökelsekaren som tillhörde dessa syndare som miste sitt liv ska han hamra ut metallen till plåtar och täcka altaret med dem. Rökelsekaren var heliga därför att de använts inför HERREN och altarplåtarna ska finnas där som en varning för Israels folk.”


text:
<pb/>Prästen Elasar tog då de 250 rökelsekaren av koppar som burits fram av dem som nu förbränts och hamrade ut dem till plåtar att täcka altaret med.


text:
Detta skulle vara en påminnelse för Israels folk om att ingen obehörig, ingen som inte var ättling till Aron, fick komma inför HERREN och bränna rökelse, för då kunde det som hände med Korach och hans anhängare hända honom. Allt detta gjorde Elasar som HERREN befallt genom Mose.


text:
<pb/>Men redan följande morgon började folket anklaga Mose och Aron igen och ropa: ”Ni har dödat HERRENS folk!”


text:
<pb/>Snart hade menigheten samlats mot Mose och Aron och medan de stod där och såg upp mot uppenbarelsetältet, täcktes det av molnet med HERRENS härlighet som visade sig.


text:
”Skynda dig bort från denna menighet så att jag omedelbart kan döda dem!” Men Mose och Aron föll ner på marken inför HERREN.


text:
<pb/>”Ta ditt rökelsekar och lägg eld från altaret i det”, sa Mose därefter till Aron. ”Lägg på rökelse och bär det omedelbart ut bland folket för att försona det. HERRENS vrede har kommit lös och hemsökelsen har redan börjat.”


text:
<pb/>Aron gjorde som Mose hade sagt till honom och sprang ut bland folket. Hemsökelsen hade redan börjat härja. Han lade på rökelse och skaffade försoning för dem alla


text:
”Säg åt israeliterna att var och en av stamöverhuvudena ska ge dig en stav, en stav för varje stam, tolv stycken. Skriv namnet på var och en av dess ledare på dessa stavar.


text:
Lägg sedan alla stavarna i uppenbarelsetältet framför förbundstecknet där jag brukar möta dig framför arken.


text:
Hans stav som jag har utvalt kommer att grönska. Då slipper jag höra israeliternas ständiga knotande mot er.”


text:
<pb/>Mose talade till israeliterna och var och en av de tolv stamledarna, Aron inräknad, bar fram en stav till honom.


text:
När han kom tillbaka nästa dag, grönskade Arons stav som representerade Levi stam och inte bara grönskade, utan hade knoppar och blommor och bar mogna mandlar.


text:
Mose bar ut stavarna som låg inför HERREN till israeliterna och de såg på dem. Sedan tog var och en sin stav.


text:
<pb/>HERREN sa till Mose: ”Lägg tillbaka Arons stav vid sidan av arken! Där ska den alltid finnas som en varning för de upproriska. Så gör du slut på deras knotande mot mig och de slipper dö.”


text:
Var och en som kommer i närheten av HERRENS boning dör. Är det verkligen meningen att vi ska gå under allesammans?”


text:
<pb/>Då talade HERREN till Aron och sa: ”Du och dina söner och din familj är ansvariga för den skuld som kan uppstå i helgedomen och ni kommer också att vara ansvariga för alla fel som begås i den prästerliga tjänsten.


text:
Dina släktingar i Levi stam ska vara dina medhjälpare, men det är bara du och dina söner som får utföra tjänsten i förbundstecknets tält.


text:
Leviterna är ansvariga inför dig och de ansvarar för hela tältet, men de får inte komma nära de heliga föremålen eller altaret, för då kommer både de och ni att dö.


text:
De ska vara tillsammans med dig och sköta om uppenbarelsetältet. Ingen som inte är levit får komma nära er.


text:
<pb/>Ni ska ansvara för helgedomen och altaret för att vreden aldrig mer ska komma över israeliterna.


text:
Jag har utvalt dina släktingar leviterna från israeliterna. De är en gåva till er från HERREN för att tjänstgöra vid uppenbarelsetältet.


text:
Men du och dina söner ska personligen utföra prästtjänsten och allt som har att göra med altaret och det som finns bakom förhänget. Prästämbetet har jag skänkt er som en gåva och den som försöker ta över den, kommer att dö.”


text:
<pb/>HERREN talade sedan till Aron: ”Jag gör dig ansvarig för alla offer som bärs fram till mig. Jag ger dig och dina söner alla de heliga gåvor som förs fram till HERREN av israeliterna som er del för all framtid.


text:
Av det högheliga, av det som inte bränns på altaret, är alla deras gåvor, mat- och synd- och skuldoffer, era. Det som de kommer med till mig ska vara din och dina söners högheliga andel.


text:
Du ska äta dem som någonting högheligt och varje man bland er ska äta av dem. Du ska betrakta dem som heliga.


text:
<pb/>Dig tillhör också alla andra gåvor som israeliterna lyfter upp som lyftoffer. Jag ger dem till dig och dina söner och döttrar som er bestående rättighet. Alla i ditt hus som är rena kan äta dessa.


text:
<pb/>De första gåvorna av skörden som de bär fram till HERREN ger jag också åt dig, det bästa av olivoljan, vinet och säden


text:
Det som först kommer ur moderlivet bland alla levande varelser, djur likväl som människor som bärs fram inför HERREN, ska tillhöra dig. Men en förstfödd människa måste friköpas, likaså ett förstfött orent djur.


text:
De ska friköpas vid en månads ålder till ett fastställt värde: fem siklar silver efter tempelvikt som är 20 gera per sikel.


text:
<pb/>Det förstfödda bland kor, får och getter ska du inte köpa tillbaka, för de är heliga. Blodet ska stänkas på altaret och fettet ska brännas som eldoffer som en välbehaglig lukt inför HERREN.


text:
Alla heliga gåvor som israeliterna offrar åt HERREN ger jag dig och dina söner och döttrar som en bestående rättighet. Detta är ett evigt saltförbund inför HERREN för dig och dina efterkommande.”


text:
<pb/>HERREN sa till Aron: ”I deras land kommer du inte att ha någon egendom eller arvedel bland dem. Jag är din andel och din egendom bland israeliterna.


text:
Till leviterna ger jag tiondet från Israel som egendom, som ersättning för det arbete de utför vid uppenbarelsetältet.


text:
<pb/>Från och med nu får inga andra israeliter komma nära uppenbarelsetältet, för då får de ta konsekvenserna av sin synd och dö.


text:
Det är bara leviterna som får utföra arbetet där och de får stå till svars om de drar skuld över sig. Det är en beständig stadga för kommande generationer. Leviterna ska inte äga något land bland israeliterna.


text:
Folkets tionde som offras till HERREN ska vara leviternas egendom som jag ger dem. Det är därför jag säger att de inte ska få någon arvedel som de andra israeliterna.”


text:
”Säg till leviterna att de ska ge HERREN tionde av det tionde som de får av israeliterna, ett tionde av tiondet som de ska ge HERREN som en offergåva.


text:
Det ska betraktas som ert offer från det första av säden från tröskplatsen och vinet från vinpressen.


text:
Så ska ni ge en offergåva åt HERREN av alla tionden ni tar emot av israeliterna. Av dem ska ni alltså ge en offergåva till HERREN och den ska ni ge till prästen Aron.


text:
<pb/>Säg till dem: ’När ni offrar det bästa, räknas leviternas gåva som likställd med vad tröskplats eller vinpress ger.


text:
Ni och era familjer kan äta det var ni vill, för det är er ersättning för tjänsten i uppenbarelsetältet.


text:
Genom att offra det bästa drar ni inte skuld över er och vanhelgar inte israeliternas heliga gåvor och behöver då inte dö.’ ”


text:
”Det här är en lag som HERREN har fastställt: Säg till israeliterna att föra fram en felfri röd ko som aldrig gått under något ok.


text:
Prästen Elasar ska ta en del av kons blod på sitt finger och stänka sju gånger mot uppenbarelsetältets framsida.


text:
Sedan ska han tvätta sina kläder och bada innan han återvänder till lägret, men han är oren fram till kvällen.


text:
<pb/>Någon som är ren ska samla upp askan efter kon och lägga den på en ren plats utanför lägret. Där ska den förvaras av israeliternas menighet till reningsvatten för att rena från synd.


text:
Mannen som samlat upp askan efter kon ska tvätta sina kläder och vara oren till kvällen. Detta ska vara en beständig stadga för Israels folk och för de främlingar som bor bland dem.


text:
och måste rena sig den tredje och sjunde dagen med vatten som blandats med askan av den röda kon. Då ska han bli ren. Men om han inte gör det på den tredje och sjunde dagen fortsätter han att vara oren.


text:
Den som rör vid en död människa och inte renar sig har orenat HERRENS boning och ska utrotas ur Israel. Eftersom reningsvattnet inte blev stänkt på honom har han orenheten kvar.


text:
<pb/>Detta är lagen när någon dör i ett tält: var och en som går in i tältet eller är där är oren i sju dagar.


text:
<pb/>Om någon ute på ett fält rör vid någon som har dött i strid eller på annat sätt rör vid ett människoben eller en grav, är denne oren i sju dagar.


text:
<pb/>För att den orene ska bli ren igen, ska man ta av askan från reningsoffret och lägga den i ett kärl tillsammans med friskt vatten.


text:
Sedan ska någon som inte är oren ta en kvist av isop, doppa den i vattnet och stänka på tältet, på alla kärl i tältet och på dem som har varit inne i tältet, rört vid människoben eller en grav eller rört vid någon som blivit dödad i strid eller dött på annat sätt.


text:
Den rene mannen ska stänka på den orene på den tredje och sjunde dagen och på den sjunde dagen ska han renas. Då ska han tvätta sina kläder och bada och samma kväll blir han fri från sin orenhet.


text:
Den som är oren och inte renar sig ska utrotas ur församlingen. Han har orenat HERRENS helgedom och inget reningsvatten har blivit stänkt på honom, så han är oren.


text:
Detta är en bestående stadga för folket. Mannen som stänker reningsvattnet ska tvätta sina kläder och om någon rör vid reningsvattnet är han oren till kvällen.


text:
Allt som en oren person rör vid blir orent och den som rör vid honom, kommer att vara oren till kvällen.”


text:
<pb/>Hela Israels menighet kom fram till öknen Sin i den första månaden<f>[16]</f> och slog läger vid Kadesh. Där dog Mirjam och man begravde henne.


text:
Det fanns då inte tillräckligt med vatten för menigheten att dricka och de samlade sig mot Mose och Aron.


text:
<pb/>”Om ändå vi också hade fått dö tillsammans med våra bröder inför HERREN!” klagade de inför Mose.


text:
Varför förde ni oss från Egypten till denna fruktansvärda plats? Här finns varken säd, fikon, vin eller granatäpplen, inte ens vatten att dricka!”


text:
<pb/>Mose och Aron vände då om från församlingen och gick till uppenbarelsetältets ingång där de föll ner på sina ansikten och HERRENS härlighet visade sig för dem.


text:
”Ta staven! Sedan ska du och Aron sammankalla menigheten. Tala till klippan inför dem! Då kommer den att ge er vatten. Du ska ge dem vatten ur klippan och både folket och boskapen ska få dricka.”


text:
och tillsammans med Aron samlade han menigheten vid klippan. Han sa till dem: ”Lyssna, ni upprorsmakare! Måste vi ordna vatten åt er ur klippan?”


text:
<pb/>Så lyfte Mose sin arm och slog med staven två gånger på den. Vatten forsade fram och folket och all boskap drack.


text:
<pb/>Men HERREN sa till Mose och Aron: ”Därför att ni inte trodde på mig och inte håller mig helig i Israels folks ögon, ska ni inte få leda dem in i det land som jag ger dem.”


